176 
bred, mörkbrun vitla långs åt hela ryggen; piporna 
eller tuberna långa, smala, cylindriska, raka, vid 
basen något tjockare, gulgrönakliga, nedanför midten 
stötande i brunt, i yttersta ändan tvära med en 
mörk kuUrig kant, blntt I kortare än baklåret; 
svansen grön och lancettformig, hälften kortare än 
tuberna. Fötterna kort, fint och obetydligt håriga, 
grönaktiga, tibiernas ändar och tarserna mörkbruna 
eller svartaktiga. 1 de nu anförda kännetecken 
öfverensstämma bevingade och obevingade exem- 
plar, men uti efterföljande äro de hvarandra olika* 
Obevingade: antennernas 2 första leder grön- 
aktiga; strängen lergulaktig, ^yttersta spetskanten 
af dess leder samt sista leden helt och hållet 
mörkbruna eller svartaktiga. Thorax grön, tra- 
pezlik, baktili bredare, ofvanpå kullrigt platt. Lå- 
ren ofläckiga. Abdom i na 1 ryggens pipor ^ kortare 
än abdoraen; svansen cylindriskt konisk, nedhän- 
gande. 
Bevingade: antennernas 2 första leder smut- 
sigt lergulaktiga, den l:sta på spetskanten stötande 
i brunt, alla de öfriga lederna möi kbruna eller svart- 
aktiga, med undantag af den 3:dje, hvars båda ändar 
äro gul h vita. Pronotum, som ligger tätt inpå bak- 
hufvudet, är grön och transverselt rektangelformig, 
med en djup jemnsmal tvärinsänkning vid hvar- 
dera sidan samt en fin medianköl der midtemellan. 
Mesothorax uppsvälld, nästan klotformig; dorsulum 
brungul, skuteilen lergul, bröstet grågrönt med en 
stor ljusbrun fläck midtpå sternum. Lårens ändar 
svarta. Yingarne glaslika, tunna, vattenklara, iri- 
serande, vid basen något bleka; ådrorna lagom 
fasta, bruna, utom postcostalådran som är grågrön 
och något gröfre än de ölriga; märket, som har 
samma larg med postcostalådran, är genomskinligt, 
stort, 
