245 
mig likväl hafva skäl alt anse den företrädesvis 
för en vestlig fogel. Redan i trakten af Ladei- 
nopole började Colymbus seftemtrionalis visa sig all- 
män och inlaga platsen för C. arcticus. Vid Ar- 
changel var den förre högst allmän, men jag ob- 
serverade ingen enda af den sednare. I norrska 
Finmarken, der C. septemtrionalis förekom i största 
mängd, såg jag blott ett enda par af C. arcticus. Prof. 
MiDDENDORFF har icke heller observerat den i ryska 
Lappland. Allt detta tyckes bevisa, att C. arcticus 
icke har sitt egentliga hem i den högre norden, utan 
der blifvit efterträdd af den förre. Det öfverens- 
stämmer äfven med hvad Pallas anförer om dess 
förekomst: "in borealibus Rossias rarior". 
Mellan Ladeinopole och Onegan visade lan- 
det sig helt olikt det, jag förut hade passerat. 
Det höjde sig temligen betydligt, och företedde en 
angenäm omvexling af höjder och dalar med smärre 
insjöar, dock utan att visa några i dagen framstå- 
ende bergmassor eller fjell. Barrskogen fortfor för 
det mesta oafbrutet, och var på de mera hög- 
ländta ställena särdeles frodig. På sjöarne obser- 
verades en mängd simmfoglar af slägtena Anas, 
Fuligula och Colymbus. Då dessa, med stora sko- 
gar bevuxna höjder eller bergstrakter, vidare framgå 
mot norr mellan sjöarne Ladoga och Onega o. s. v., 
och bilda Finlands naturliga och politiska gräns i 
öster, så har man äfven, enligt min tanke, här att 
söka gränsen mellan den finska och ryska faunan 
i dessa trakter, eller, som är detsamma, mellan 
den skandinaviska och ryska, då den finska i det 
närmaste öfverensstämmer med den svenska. De 
östliga, för den ryska faunan utmärkande foglar, 
som jag träffade dels söder och dels öster om 
denna gräns, nemligen Falco ater, Sylvia magniro- 
sfris mihi, Emheriza aureola, E. piisilla och Limosa 
