264 
till, att en del sydliga formetj som antingen alls- 
icke blifvit träffade i Skandinavien, eller i motsatt 
fall, åtminstone icke så långt upp mot norden, 
likväl förekomma inom den ifrågavarande delen 
af Ryssland. En sådan gräns, som den Östersjön 
satt för de sydliga formernes vidare framträngande 
mot norden och Skandinavien, förefinnes icke i 
Ryssland. Skulle man der söka en motsvarande, 
torde den böra förläggas till de bergshöjder, som 
i norr begränsa Wolgans flodgebiet. Men den kan 
naturligtvis långt ifrån vara så skarp, som den 
förra. Emellertid är den dock säkerlisfen orsaken 
till, att landet söder om denna gräns i faunistiskt 
hänseende visar större olikhet med den motsva- 
rande delen af Sverige under samma bredd, och 
synes mera sydländskt '^). Af europeiska Ryssland 
är derföre norra delen den, hvars fauna visar me- 
sta öfverensstämmelsen med den skandinaviska. 
Jas: nämnde de svdlio:a formernes framträngande 
mot norden. Åtskilliga fakta synas nemligen tala 
för en faunas rörelse från söder åt norr äfvenså- 
väl som från öster åt vester. Tillfölje af det hin- 
der, som Östersjön satt i vägen för denna rörelse, 
har den, åtminstone icke i samma måo, kunnat 
sträcka sis: till Skandinavien, som till Rvssland. 
Deraf skiljaktigheten dem emellan, med afseende 
på de sj^dliga formerna. Hvad den tredje om- 
ständigheten, det östliga läget och förbindelsen med 
Siberien vidkommer, så visar sig dess inQy tände 
på de båda faunornes skiljaktighet genom de tem- 
ligen många, en östlig zon tillhörande, species, 
som 
Här föiekoinma Cricetus frumetUarius, Lepus euro- 
pceuSf Columba turtur etc. samt i allmänhet, enligt 
Blasius, (I. c) en fauna, som öfverensstämmer med 
den i medlersta Europa. 
