282 
Den höll sig på de högre och inera jemna fjell- 
phUåeriie, hvarest likväl ingen snö fanns. Både 
hannar och honor träffades på samma ställe, men 
ingen unge var synlig. Förmodligen hade ungarne 
icke ännu lemnat boet. Dess lockton hade myc- 
ken likhet jiied Snöspartvens, men var något gröire, 
mera entonig och melankolisk, samt i fullkondig 
harmoni med de ödsliga trakter, den bebodde. Den 
var icke särdeles skj^gg. I magen funnos lemnin- 
gar af vegetabilier, blandade med grus. Den gamla 
honan i ren soramardrägt är beskiifven af Pro- 
fessor C. Sunde VALL i K. Vetenskaps- Akademiens 
Handlingar 1840, p. 42. Den gamle hannen i 
samma drägt är något större, hai- den hoplagx.la 
vingen 4tV" 1- 107 mm., stjerten 2|" 1. 69 mm., 
näbbet från näsborrarne |" 1. 10 nnn., tarsen i" 
1. 22 mm. Han har följande färgteckning: Näbbet 
svart, underkäken vid roten blyfärgad; benen svarta 
(hos honan äro de brunaktige); pannan, dess sidor 
mellan näsborran och ögat, hakan och strupen 
svafvelgula; ett streck öfver ögat, till nacken, hvitt 
med svag svafvelgul anstiykning; hjessan med de 
till hvardera sidan af nacken förlängda spetsarna, 
tyglarne, kinderne och fram halsen lent svarta (iii- 
gerrima); öronfjädrarne vid rolen gulaktigt hvita, 
mot spetsen olivgröna; nacken, bakre halsen, fram- 
ryggen, de mindre öfre vingtäckarne, sidorne af 
bröstet, och öfveri;umpen rostbruna med rosenröd 
anstrykning och ljusare fjäderkanler ; för öfrigt 
ofvan gråbrun med bruna Häckar, giåaktiga fjä- 
derkanter, och här och der rosenröd anstrykning; 
vingpeimornas spetsai- urblekta; stjertpennornj), med 
undantag af de tvenne medlersla, svarta, den yt- 
tersta på hvardera sidan, i yttre fanel, till större 
delen af sin längd, mot spetsen hvit, den följ;uide 
mot S]U'tsen i samma fan med smal hvit kant. 
