283 
De förlängda svarta fjädrarna på h vardera sidan 
af hjessan längre, än hos honan. Den svarta fläc- 
ken på framhalsen större, än has den sednare, 
och i allmänhet den svarta färgen mera intensiv. 
Hannen skiljes från honan i alseende på färgen 
lättast genom den rostbruna, i rosenrödt stötande 
nacken, bakre halsen och framryggen. Honan är 
på dessa delar gråbrun med mörkbruna fläckar, 
med svag rosenröd anstrykning. Hos henne äro 
äfvenledes de öfre mindre vingtäckarne rostbruna, 
skiftande i rosenrödt. Enligt Landbeck skall den 
i sällskap med Emheriza nivalis under vintren 
stundom förekomma i Siebeiibiirgen och Sirmien, 
förmodligen kommande från de norra delarne af 
europeiska Ryssland. 
Parus borealis, De Sei.ys Longchamps, 
Bullet. des seances de PAcademie des sciences de 
Bruxelles, Tom. X. N:o 7. Reviie Zool. 184:'!. p. 
213. Degland, Ornilhologie europeenne 1849, Tom. 
I. p. 293'). Förekom vid Archangel icke sällsynt. 
Någon annan Parus, än denna, observerarle jag 
icke. Den står onekligen närmast P. palustris Nilss. , 
men är ganska märkbait skild, såväl från denna, 
Då Linnés Parus palustris kan vara så väl den, som 
under detta namn blifvit upptagen af De Selys, som 
dennes P. borealis^ emedan Linné, och de flesta efter 
honom, utan tvifvel förvexlat båda arterna, så synes 
det väl, som del vore behöfligt alt förkasta detta 
namn helt och hållet, och tilldela äfven den sydliga 
formen {P. palustris De Selys) ett nytt namn, t. ex. 
P. meridionalis, i motsats mot P. borealis; men dels 
aktningen för den auktoritet, som ursprungligen gif- 
vit detta namn, och dels den omständigheten, att det 
redan för längre lid sedan af Nilsson (Skand. Fauna , 
Foglarna, 2:dra edit. L p. 339) blifvit tilldeladt samma 
. form, som De Selys sålunda benämnt, har föranledfc 
mig att bibehålla detsamma. 
