327 
honom lill hafvet °). Pa Lilla Carlson vid GoU- 
land har jag observerat, att den innehade en egen 
plats i fogelbergets ena anda. Men fogelbeiget der 
var så lågt, att det icke medgaf någon egentlig 
skiljaktighet uti häckplatsernes höjd mellan den 
och följande. Folket i denna trakt kände icke, 
huruvida modren bär sin unge till hafvel; men 
de berättade något dylikt om Hälskräckan [Mergus 
merganser)^ som, såsom bekant är, stundom har 
sitt bo uti ihåliga träd temligen högt öfver mar- 
ken. D. 8:de September hade de gamla Langvi- 
erna börjat ikläda sig vinterdrägten, och hade fått 
hvita fjädrar bland de svarta på Iramhalsen. Dä 
hade de äfven fällt vingpennorna, så att de icke 
kunde flyga. Langvien från trakten af Tromsö, 
jemförd med den från Carlsöarne, (Var. L. inter- 
media Nilss.) liknar denna fullkomligt, utom det, 
att den svarta färgen på de öfre kroppsdelar ne är 
mörkare, än bos den sednare. Näbbets höjd va- 
rierar hos båda, förmodligen efter åldern. 
Al ca t ord a. Lin., Nilss. Allmän. Den 
tycktes hafva börjat ikläda sig vinterdrägten nå- 
got tidigare, än föregående. Dock träÖade jag 
gamla individer, som vid samma tid, som denna, 
d. 8 September, voro under fällning, och hade 
förlorat vingpennorna. Det är bekant, alt vid 
') Ungarne af Alca och Mormon sägas störta sig i haf- 
vet, emedan de äro större, då de lemna boet. Det 
synes, som åtminstone den sednares fortare utbildas. 
De ungar af denne, som jag d. 19 Augusti träffade 
på hafvet, voro fullvuxne, då jag deremot, som of- 
van nämndt, d. 8 September träffade sådane af Uria 
troile, som ännu till en del voro i dundrägten, och 
blott hade början till vingpennor. Att de icke sed- 
nare, än de af U, troile, aflägga dundrägten, såsom 
Faber påstår, är således säkert. 
