404 
Da de Forsög til al udvikle Aaisageine lil 
disse Oscillationer, som ere komne mig For Öjne, 
ikke forekomme mig at have tagel Heiisyn lil alle 
medvirkende Aarsager, har jeg i Nyt Magazin for 
Naturvidenskabei ne S. 25 — 33 fienisal min Fore- 
stilling om Phaenomenet, hvoraf jeg ber kortelig 
vil anföre det Vaesentlige. Taenker man sig tre 
naer binanden bggende Punkter A, B, C paa Jor- 
dens Overflade, at" bvilke A er det östligsle, C det 
veslbgste, Gg at det mellemste B ligger lige i den 
vestlige Lysgraendse, allsaa ved Solens Opgang, C 
derimod i den af Solen endnu ikke beskinnede 
Haivkugle kort för Solens Of)gang, bvor altsaa 
Temperaturen bar sit Minimum, saa vil Luftmas- 
sen, der omgiver B, isaer det naermest Jordens 
Overflade bvilende Lag, begynde at opvarmes, bvor- 
ved dens Expansionskraft vil voxe. Da nu de 
omgivende Luftmasser formedelst deres Traegbed 
ej öjebllklig kunne sfettes i Beva^gelse, saa maa 
Lufttrykket derved foröges, og Barometret be- 
gynde at slige» Men da Temperaturen i det öst- 
ligste Punkt A maa vaere böjere end i B, og den 
i C er naer det daglige Minimum, saa maa ber- 
ved efter baanden opstaae en Strömning i de un- 
derste Luftlag fra A til B og C eWev vesllig ben- 
imod Lysgra^ndsen, og dette bekraeftes i Al minde- 
ligbed af Erfaring. Men den i Luftlaget over B 
forögede Expansionskraft maa tillige frembringe et 
vertikalt Tryk mod Zenilb, som vil bringe de 
overliggende böjere Luftlag til at stige. Efter- 
baantlen som Punktet B ved Jordens Axedreining 
rykker laengere ind i den af Solen beskinnede Haiv- 
kugle, vil Temperaturen og altsaa ogsaa Luftens 
Expansionskraft og Barometret stige, saa laenge 
indtil den Formindskelse i Elasticiletslry kket, der 
opstaaer af de omgivende Luftniassers Bevoegelse, 
