428 
då likväl de optiska och thermiska axlärnes läge 
förut är bekant, sä gifver denna beslänining äfven 
i sitt ofullständiga skick anledning till åtskilliga 
jemförelser. 
1. 
Gipsens optiska konstanter. Den melhod, förf. 
till den ändan begagnat, är i huFvudsaken lika 
Tued den, som Prof". Rudberg använd t vid under- 
sökningen af arragoniten och topasen. Föif, lät 
nemligen slipa 3;ne piismer så, att deras kanter 
voro respektive parallela med gipsens 3:ne elasti- 
citetsaxlar. Så har det prisma, hvrlket förf. be- 
tecknat N:o i, till bas den lätta genomgången och 
dess kant är parallel med den symmetriska axeln. 
Prismat N-.o 2 har till kant den linien, som half- 
verar den spetsiga vinkeln emellan de optiska ax- 
larna, och N:o 5 har till bas elt plan draget ge- 
nom samma linie vinkelrätt mot den lätta genom- 
gången. De 2:ne prismerna 2 och 3 äro dessutom 
så slipade, att den lätta genomgången, eller det 
symmetiiska plauet, skär deras bijtningsvinklar 
midt i tu, hvadan vifl minimum al deviation strå- 
len måste i båda följa den symmetriska axeln. 
Vid N:o 1 ligga dessutom de plan, som bilda 
brytningsvin keln, symmetriskt på båda sidor oui 
den omnämnda medellinien, som, enligt Neumainn, 
antages göra 14^ vinkel, vid 17^:^ C, med den 
fibrösa genomgången. 
En vigtig invändning låter sig emellertid gö- 
ra emot sjellva mel bodens användbarhet, så vidt 
den röier prismerna 2 och 3. De 2:ne af de 
Fresnelska elasi iciletsaxlarne, hvilka ligga i det 
sy ujuieti iska j)lanet (den lätta genomgången), haf- 
va, enligt JNorrembergs nj^ptäckt, elt olika lage för 
