455 
angifva likväl icke direkte hårdheten, uUn\ är den- 
samma härledd ulur den förutsätlningen, att de 
vigter, h vilka behöfvas för att på en gipslameJl 
röra en slålspets i olika riktningar, äro onivändt 
propurtionela mot hårdheten i samma riktningar. 
Denna föintsättning sjnes Hkväl icke Fullt riktig: 
väl är den kraft, som behöfves för att röra släl- 
spetsen i samma mån slötre, som spetsen inträn- 
ger djupare i lamellen, då för öfrigt allt annat är 
lika, men sjunker spetsen djupare till följe af en 
förminskning i lamellens hårdhet, så måste, af 
samma orsak, motståndet hos de partiklar, stål- 
spetsen vid sin rörelse undantränger, älven bli 
mindre. Vigterna kunna sålunda icke slå i något 
enkelt förhållande till hårdheten; sannolikt äro 
desamma = / ( — — — )• 
' Vdensiteten/ 
VL 
Gipsens förhållande till elektricitet och magnetism. 
Enligt WiEDEMANN ^) är ledningsförmågan hos gip- 
sen i det symmetriska planet störst i en riktning, 
som gör 25^ vinkel med den fibrösa genomgången, 
h vadan den minsta gör 1^,13 med den torra ge- 
nomgången eller kristaliens hufvudaxel. Detta re- 
sultat, hvilket förf. älven verifierat, har ytterligare 
blifvit bekräftadt, ehuru på helt olika väg, genom 
Senarmonts undersökningar^). Den sistnämnde har 
äfven uppgifvit förhållandet emellan s.lörsta och 
minsta ledningsförmågan på den ifrågavarande ge- 
nomgångsytan = 1,34. Dessa undersökningar gälla 
dock alla elektricitetens fortplantning i sjelfva ytan. 
*) PoGG. Ann. Band. 76, p. 404. 
«) Ann. de Cl), et de Phys. Tom. 28, p. 257. 
