461 
feiiomenerna, voro visserligen förhastadt; några 
sannolikheter kan förf. likväl icke neka sig att 
anföra : 
Ledningsförmågan för värmet synes närmast 
rätta sig efter krislallformen: så är för topas, bour- 
nonit, arragonit och svaf velsyradt antimon, hvil- 
ka bilda prismer med rhombisk bas, den större 
ledningsförmågan längs den mindre diagonalen, 
och tänker man sig de monoklinoedriska kristal- 
lerna såsom rätvinkliga prismer med en rhomboid 
till bas, så faller äfven här den större lednings- 
förmågan närmare den mindre diagonalen. 
Den största hårdheten äfvensom minsta dila- 
tation rättar sig mest efter en kristalls genomgån- 
gar, der sådaiia finnas; till en viss grad bestämma 
de äfven etherns elasticitet. 
Tänker man sig en stråle polariserad i ett 
plan vinkelrätt emot den största eller minsta ther- 
miska axeln, så synes densamma strålen undergå 
minsta eller största förändringen i hastighet, dä tem- 
peraturen växer. T. ex. gips, fältspat, arrago- 
nit och kalkspat. 
X. 
Slutligen och såsom hufvudresultat af det fö- 
regående anser sig förf. hafva på experimentel väg 
bevisat oriktigheten af det vanliga antagandet, att kri- 
staller hafva 3:ne rätvinkliga elasticitet saxlar, så vidt 
nemligen satsen gälle? de monoklinoedriska kri- 
stallerna; och att tvertom ej hloli kristallernas form 
utan äfven deras optiska, thermiska och akustiska fe- 
nomener ovillkorligen häntyda på tillvaron af sned- 
vinkliga elasticitetsaxlar, konjugataxlar. 
