468 
skola i ännu liö»re grad, än iivad som visar sis; 
no u 
af denna min framställning, ådagalägga, att pil- 
slägtet äger en för trädartade \äxler ovanligt vid- 
sträckt utbredning, att dess arter under motsva- 
rande klimatiska förhållanden äro temligen jemnt 
fördelade öfver alla zoners fjelltrakter och uppträda 
om ej med lika, dock med temligen analoga former. 
Vid en granskniiig af de från Ostindien nu 
bekanta pilarterna visar det sig nemligen, att tvenne 
med våra alp-pilar S. arbuscula och retusa ganska 
analoga pilarter: S. flabellaris och S. Lindleyana, 
förekomma högt upp på Himalaya-fjellen och att 
de derstädes variera under en yppigare och en 
mera sammandragen form, alldeles som de mot- 
svarande hos oss. I de nordligast belägna Nepa- 
lensiska högländerna uppträda åtskilliga med våra 
nordligt europeiska former ej otvetydigt beslägtade 
arter: S. apiculata (beslägtad med S. pentandra), 
S. denticulata (besl. med S. hasta ta), S. myriccefolia 
(besl. med S. repens, sibirica eller versifolia), S. 
■^macrocarpa (besl. med S. phylicasfolia), S. julacea 
och Wallichiana (besl. med S. Gaprea), ja sjelfva 
S. Caprea, S. hastata, S. daphnoides och S. viminalis 
med alldeles samma utseende som de i nordligare 
trakter äga. Mot vester i grannskapet af Persien, 
der former stående nära intill Salix alba &c. äro 
, ganska allmänna, förekomma i Indien S. babijlonica, 
S. dealbata och S. glaucopJiijlla, uppenbart af S. 
alba^ grupp, ja till och med S. babijlonica i\r c] dev 
sällsynt. Först nere i lågländerna, i det tropiska 
Indien vid Ganges och Burramputers flöden, växa 
de arter, hvilka i allt hafva en tropisk typ och 
genom öfs erensstämmelse i flera delar bilda en, 
man må väl säga Ostindisk pilgrupp, af hvilken re- 
presentanter sedermera förekon)ma ])a Sunda-öarna 
och i det sydliga Cihina, nemligen: 8, (ciraspcrnia. 
