469 
S. pyrina, S. urophylla, S. eriostacJiya, S. psilostigma, 
S. ichnostachya, S. suaveolens, S. populifoUa, S, calo- 
stachya och S. nobilis. Med undantag af de i fjell- 
traklerna och högländerna förekommande arter, 
hvilka i de flesta dylika trakter af den garnla 
verlden torde återfinnas, äro de öfriga Ostindiens 
pilarter för sitt hemland ganska egendomliga väx- 
ter, och om de ock, såsom nyss nämndes, äga en 
utbredning åt öster, så beträffar detta blott några 
arter, och åt vester synas de alldeles icke sprida 
sig. Det säkra är, alt i Ostindien finnes en sär- 
skildgrupp pilarter, Hksom Goda-hopps-udden, Ca- 
narie-öai ne, Brasilien, Mexico med flera andra re- 
gioner hafva sina mer eller mindre egendomliga 
former af detta i så hög grad varierande slägte. 
Denna Ostindiska grupp utmärker sig genom glän- 
sande bark på grenarne, stora hårda och vanligen 
glänsande blad med helbräddade kanter, utdragen 
spets och blådaggig undersida; men framför allt 
karakteristiska äro deras långa, slaka, oftast oskaf- 
tade hanhängen, hvars fjäll äro samlade i från- 
skiljda kransar, mycket konkava och vanligtvis 
ulliga af krusiga hår samt betäcka 8 — 10 ståndare 
med hårfina nedtill skägghåriga ofta tillbakaböjda 
strängar och små runda gullgula knappar. Hon- 
hängenas form och frögöm menas storlek, skaftning 
och beklädnad variera ganska betydligl, men i 
allmänhet saknas stiftet helt och hållet, så alt mär- 
kena sitta såsom ett kors på frögöm mets spets. 
