515 
Problemet om Jordens figur hade nem ligen, 
sedan början af förra århundradet,- ständigt sys- 
selsatt Astronomerna. Kostsamma gradmätningar, 
på olika ställen af jorden, hade blifvit verkställde 
och verkställdes ännu oupphörligt. Alla dessa öf- 
verensstämde sinsemellan att, jemte attractions- 
theorien, åt jorden angifva en elliptisk form med 
afplattning mot Polerna af omkring ^^jj. Endast 
den af Maupertuis m. fl. Fransmän 1736 i Norr- 
botten nära Polcirkeln verkställda s. k. Lappska 
gradmätningen, gaf ett resultat som icke med de 
öfrige kunde förenas. När man jem förde denna 
mätning med den af Mechain och Delambre i 
Frankrike nyss utförda erhölls ett stot re värde pä 
afplattningen, nemligen xiu- Man måste således 
antingen åt den Lappska gradmätningen gifva full- 
komlig tillförlitlighet och i följd deraf åt Jorden 
angifva en irreguliär, från den elliptiska foi men 
mycket af vikande figur; eller ock antaga den fran- 
ska gradmätningen i Lappmarken såsom felaktig, 
hvilket sednare ansågs det sannolikaste, ehuru frå- 
gan icke kunde med visshet afgöras, utan genom 
en ny gradmätning. 
Förslag till en sådan mätning hade äfven 
inom Vetenskaps-Akademien förevarit och af dess 
Sekreterare varmt förordats, samt upptogs med 
förnyad t intresse, sedan Akademien i sin vice Se- 
kreterares person funnit ett pålitligt redskap till 
detsammas utförande. 
Till en början ansågs nödigt att noggrant un- 
dersöka trakten utåt den af de fiansyska mathe- 
niatici uppmätta triangelkedjan, i ändamål att ut- 
röna om nåora lokala omständigheter kunde ha (va 
förorsakat konstanta mätningsfel. Denna undei- 
sökning uppdrogs åt Svanberg, som, försedd med 
erfoi derligajinstrumenter, i början af våren 1799 
till orten af reste. 
