34 
ligbet kunna öfvergå de förra, h vilka vanligen 
liafva procenten större. 
BeträlFande åter näringsgrenarne, af hvilka 
invånarne hemta deras förnämsta uppeliälle, sä 
torde man med hänseende till dem kanna indela 
Sveriges städer i handlande, manufakturidkande, 
handtveikande, både handtverkande och fiskeri- 
idkande, samt åkerbrnkande. Uti de flesta stä- 
der äro likväl dessa olika näringar så samman- 
blandade, att det blir svårt på många ställen 
att urskilja livilken bör anses för den hufvud- 
sakligaste, således äfven att bestämma infattandet, 
som den kan hafva på mortaliteten. Dock skall 
jag här söka att framdraga dem, i hvilka den ena 
eller andra har största öfvervigten, för att, om 
möjligt, komma till något resultat. 
Ibland städer, som mera uteslutande idka 
handel och sjöfart, äro Götheborg, Malmö och 
Gefle de förnämsta. De äro tillika Sveriges folk- 
rikare städer, och invånarne uppgingo år 184-5 
ifrån 23,383 i den första till 8,688 i den sist- 
nämnda. Dödligheten hos barn under tre år va- 
rierar emellan 3O,03 och 26,00 pr., men är störst 
i Geile, som har minsta folkmängden och hvil- - 
kens handel icke torde kunna anses vara iiQie^are 
än Malmös, der den åter är mycket inskränktare 
än i Götheborg, Sveriges största handelsstad. Vore 
man berättigad, att af så få ställens inbördes för- 
hållande ilraga någon slutsats, så skulle man vara 
benägen tro, att handeln bidrog att minska död- 
ligheten hos späda barn genom den välmåga, som 
den alstrar. Deremot talar likväl den omstän- 
digheten, att uti dessa tre städer dödsprocenten 
i allmänhet är ganska hög, äfvensom att den är 
högre i Götheborg än i Malmö. 
