450 
Är 1810 företog Wahlenberg sin Fjerde och sista 
Lappska Resa, den till Umeå Lappmark, egent- 
ligast för att bestämma klimatet och Växternas förhål- 
landen i geografiskt hanseende. Han hade härtill af 
Kongl. Vetenskaps-Akademien erhållit ett penning-under- 
stöd (150 R:dr B:ko), och afreste ifrån Upsala i början 
af Juni till Rikets nordligare Landskap, genom Uppland, 
Gestrikland, Helsingland, Ångermanland, Westerbotten till 
Umeå och sedan in uti Umeå-Lappmark allt intill dess 
högre Fjell-trakter, allestädes undersökande Jord-Tem- 
peraturen och anställande iakttagelser om Växternas nord- 
ligare och sydligare gränser. Han fann under denna 
resa, att jord-temperaturen i norra Sverige blef allt 
lägre, att sydligare växter med detsamma förminskades 
i antal, och att t. ex. redan i Gestrikland vid Dal- 
Elfvens utlopp, och med Ekens upphörande straxt norr 
om Gefle på holmarna i Tostebo-å, försvann en ansenlig 
mängd af sydligare växter, men endast få nordligare 
tillkommo, hvarföre också vegetationen i Norrland är 
så enformig och fattig, och det är först inom Lapp- 
markerna, som Fjell-Växterna begynna visa sig. Han 
anmärker, att man kan aldrig finna en mera ordentligt 
aftagande vegetation än under en resa uppefter Norr- 
bottens kust. Han iakttog, att under en resa ifrån 
Upsala till Lappmarken förlorar man h varannan Växt ur 
sigte, men får endast hvar femte ny, ehuru förändrin- 
gen sker gradvis. 
Wahlenberg inkom uti Umeå- Lappmark vid Lyck- 
selC; hvarest han granskade Skogs- Växterna och de tal- 
rika Pt7-Ärterna, ibland hvilka han upptäckte den nya 
Salix versifolia, och flera sällsyntare Moss-Xrier 1. 
ex. Neckera oligocarpa Bruch. (A^. pumila Wahlenb., 
non Hedw.). Derefter begaf han sig till Gransele och 
Sorsele, öfver sjön Stora Vindelen till Gillesnöle och till 
Fjellet Givorten, hvilket noggrant undersöktes. Här till- 
kännagaf Cassiope hypnoides, att detta Fjell uppnådde 
