455 
i veden blifver försvagad; de kunna ej framalstra yp- 
pigare blad och blommor; fröen blifva ofta fina såsom 
pulfver, och kärn-frukterna t. ex. f^ägg, Rönn och 
Törnrosor {Rosa cinnamomea) utbilda ej frön. Or- 
terna (den ettåriga Vegetationen) uppväxa hastigt till 
betydlig storlek, och Gräsen ernå en ansenlig höjd 
på korrt tid, men Vegetationen är förhastad, vatten- 
aklig, i saknad af kraftigare bestånds-delar. Växterna 
bilda här inga mjölhaltiga rötter och frön, men Hjor- 
tronen [Ruhus Chamcemorus), »de mest närande af alla 
bär», mogna ännu nära snö-gränsen. Endast de nöd- 
vändigaste växt-ämnen alstras hos de Lappska Väx- 
terna, hos hvilka ' saknas alla hettande Oljor, Hart- 
zer och nerfdöfvande ämnen. 
De Nafvel-lika Lafvarna [Lichenes umbilicati) 
växa bäst vid den låga temperaturen i dessa högre 
trakter, arter af Umbilicaria, hvilkas täta väfnad är 
afpassad för en långsam och jemn vegetation, den enda, 
som förmår utbilda kraftigare växt-ämnen. Här beklä- 
das klipporna alltså af de mest närande Lafvar, sam- 
mansatta af stärkelse- och lim-ämnen- Umbilicaria 
proboscidea, cy lindrica och hyperborea jemte Islands- 
Lafven [Cetraria tslandica), och de större och mera 
närande Algerna äro ymniga vid Nordhafvets strän- 
der. Wahlenberg erinrar derom^ att dessa ofullkomli- 
gare växter uppfylla alltså i Lappland en högre be- 
stämmelse än de fullkomligare derstädes kunna göra, 
och han anmärker slutligen: »Träd-arterna föda de var- 
maste länder med sina frukter, örterna lemna de tem- 
perade både ätliga frön och rötter, men i kallaste nor- 
den förvandlas mossan till ett närings-ämne. Se der 
Vegetationens sista förädling vid yttersta gränsen för 
naturen». 
Wahlenberg önskade nu att få besöka det mel- 
lersta Europas alper för alt jemföra desamma med 
