488 
utgå i årlig lön till en Amanuens vid Upsala Akademins 
Natural-Kabinett och botaniska Trädgård. 
Den af Prof:r Palmblad meddelade underrättelse 
om WahleiNBErg's sista sjukdom och död är följande: 
Under sina fordna berg-vandringar hade Wahlenberg 
förkylt den ena foten, h varefter någon svaghet qvar- 
blef uti densamma. — Ar 1845 angreps en tå pä 
denna fot af frost-skada, hvaraf olägenhet fortfor till 
år 1850, då Wahlenberg ansåg åkomman botad, men 
vid slutet af år 1850 visade sig tecken till lamhet i 
samma tå. Afven hälen började blifva lidande, och 
gangrenösa sprickor uppkommo i densamma i Febr. 1851. 
Wahlenberg använde häremot endast en ned-doponing 
af hälen i vatten, hvarefter han lade benet emot sol- 
skenet och fann deraf någon lättnad, men åkomman 
spred sig högre upp åt benet. Nu försvann mat-lusten, 
och han ville ej taga någon föda, eller begagna några 
läke-medel. Då döds-stunden nalkades vände han än 
en gång sina ögon till sin bok-samling, och med full 
sans och lugn uppgaf han derefter sin ande d. 2^ 
Mars 1851. 
Wahlenberg var ogift. Aflä^^se slägtingar af hans namn 
lefva i Nerike och i Wermland. Vid hans begrafning d. 
2 April 1851 utdelades ett i den Studerande Werm- 
ländska Nationens namn författadt Sorge-qväde *\ och 
*) At Göran Wahlenberg's Minne vid hans graf den 2 April 
1851. Af Wermlands Nation. — (Upsala Wahlström 6: 
C. — 1851. — Fol. 4 SS.}. 
Han satt hvar Maj, vid foten af Li.n>é, 
Och tydde blomstren för ett yngre slägte: 
Ej högre ära kunde honom ske, 
Än om till Mästarns bröst hans hufvud räckte. 
Dit såg han opp, — och när han se'n gick ut 
Bland solens döttrar i den unga våren. 
På vandringen, från början och till slut. 
Han följde strängt sin mästare i spåren. 
