498 
djup högaktning, och han yttrade sig alllid om v. Buch 
med uttryck af en innerlig känsla af förbindelse och 
tacksamhet. Det är ock denne lärde, hvilken Wahlex- 
BERG i sina efterlemnade anteckningar benämner »sin 
störste välgörare», i anseende till vidden och värdet af 
de användbara kunskaper, hvilka han inhämtat genom 
det lärorika umgänget med honom. 
Den största och nästan enda beskyddare, hvilken 
Wahlenberg egt var Förste Archiatern D:r Pehr v. 
Afzelius, hvilken utverkade den åt Wahlenberg sent 
gifna Professors-titeln samt förordnandet att ega säte och 
stämma i Medicinska Fakulteten med föreläsnings- och 
examens-skyldighet. Också hade Wahlenberg städse ett 
fullt förtroende till v. Afzelius, och då Wahlenberg nå- 
gon gång talade om honom, så beklagade han dervid 
alltid, att v. Afzelius ej kunde öfvertalas att åtmin- 
stone åt efterverlden skänka sina handskrifna medi- 
cinska föreläsningar, om hvilka Wahlenberg yttrade, att 
i praktiskt hänseende kunde i värde intet utgifvet me- 
dicinskt arbete med dem jemföras. 
Derjemte erkände Wahlenberg alltid med tack- 
samhet det stöd och den välvilja, som Professor P. F. 
AuRiviLLius städse tilldelade honom under den tid, då 
Wahlenberg innehade Adjunkts-befattningen vid Kongl. 
Vetenskaps-Societeten i Upsala. 
Af Wahlenberg finnes ett af Prof. Sandberg må- 
ladt porträtt, hvarmed Wahlenberg likväl ej var full- 
komligt nöjd i anseende till hår-klädseln, i hvilken 
han ej igenkände sitt vackra brunlockiga hår. Han 
tillägger, att man för öfrigt ej kan klaga öfver porträt- 
tets olikhet, nemligen »i mindre upprymdt eller icke 
mediterande tillstånd». Troligen är det detta porträtt, 
som blifvit begagnadt i Gal ler i e af utmärkta Sven- 
ska Män, hvarest Wahlenberg finnes lithografierad af 
Cardon, dock enligt mångas omdöme ej väl träffad. 
Wahlenberg omnämner derjemte, att en tysk resande 
