508 
sen. Hans förtjenster af undervisningsverket äro mycket 
stora. Med utmärkta kunskaper, stort nit och en all- 
deles ovanlig skicklighet och kraft i undervisningen var 
han en af vårt lands förträffligaste skollärare. Såsom 
deltagande i stiftsstyrelsen var han vaksam, oförtruten, 
en trofast och god medhjelpare åt den åldrige fadren. 
Han tillvann sig derigenom odelad aktning och tillgif- 
venhet af stiftets presterskap. Detta kallade honom, när 
fadren afsomnade år 1818, nästan enhälligt till sin bi- 
skop, hvartill han ock af Konungen samma år utnämndes. 
Angående hans biskopsverksamhet må anföras hvad en 
fullt trovärdig och af ingen jäfvad domare sagt: »såsom 
styresman af sitt stift och vårdare af dess läroverk blef 
WiNGÅRD af få svenska biskopar upphunnen, af ännu 
färre, om ens af någon, öfverträfTad. Med den nog- 
grannaste uppmärksamhet och den sorglalligaste omvård- 
nad omfattade han alla de till hans embetsförvaltning 
hörande angelägenheter, det religiösa och sedliga lifvets 
utveckling, den vetenskapliga bildningens fortgång vid 
läroverket, folkundervisningen, fattigförsörjningen o. s. v. 
Alla prester och lärare inom stiftet kände han noga, 
följde deras tjenstgöring med en aldrig tröttnande upp- 
märksamhet, umgicks med dem på ett sätt, som för- 
enade förmannens allvar och värdighet med embetsbro- 
drens vänlighet och hjertlighet, och utvidgade genom 
ofta företagna embetsresor sin bekantskap med dem och 
med församlingarnes tillstånd». Afven på läroverken ut- 
öfvade han det mest välgörande inflytande; »för lärjun- 
garne förblef han hvad han varit som lärare, en fader- 
lig vän, som uppmuntrade och belönade deras flit, gladde 
sig åt deras framsteg och afhjelpte deras behof genom 
ofta betydliga understöd, hvilka ej sällan fortforo äfven 
efter deras afgång till universitetet *)». Denna skildring 
*) Personalier öfver framlidne Erkebiskop af Wingärd, bifo- 
gade den vid hans jordfästning hållna likpredikan. 
