509 
af biskopen i Göteborg iir ock en skildring af Wingård 
såsom crkebiskop. Han blef detta efter den oförgätlige 
Wallin år 1839, sedan han redan under nästföregående 
erkebiskopsledighet haft ruoi å förslaget och mycket 
varit i fråga till embetets erhållande. Huru troget och 
oförtrutet han som biskop och erkebiskop uppfyllde de 
många sUrskilta offentliga och enskilta åligganden, som 
honom tillhörde, ådagalägges af en dagbok, hvilken han 
började fora i och med detsamma han tillträdde biskops- 
tjensten i Göteborg, och hvilken han fortsatte till de 
sista veckorna af sin lefnad. Han antecknade deri allt 
som i hans embetsmannalif förekom, huru han det an- 
såg, och hvad han dervid tillgjorde. Han antecknade 
det kort, men troget och ärligt, så att han i anteck- 
ningarne hade en förträfflig ledning för sitt minne och 
för de tillgöranden, som en annan gång kunde komma 
i fråga. Anteckningarne genomlysas ock af den omiss- 
känneligaste fromhet. af den djupaste undergifvenhet för 
gudomlig anordning, af obrottslig trohet mot konung och 
konungahus, af den varmaste kärlek till fäderneslandet 
och allt deri godt och vackert. De återspegla det äd- 
laste sinne och den största embetsmannaduglighet. Jemte 
det att WiNGÅRD såsom biskop ådagalade denna i alla 
siit embetes särskiltheter, hade han ock den djupa blick 
i kyrkans allmänna väsende, den vidsträckta öfversigt af 
dess fordringar och den stora fasthet och kraft i sina 
kyrkliga åsigter, att han kunde vara kyrkan i det hela 
till utomordentligt stort gagn, att han kunde tillgodose 
dess behof, afvärja dess faror, och, när det gällde, föra 
dess talan med stort mannamod, samt sålunda för den- 
samma vara en inflytelserik målsman och försvarare. 
Såsom sådan aktades och ärades han af hela det sven- 
ska presterskapet. Han var luthersk-evangelisk tro 
osvikligt tillgifven; han ansåg denna hafva fått ett skönt 
och riktigt uttryck i den svenska kyrkan, och derföre 
fasthängde ock hans hjerta vid denna, och han ville 
