519 
i tvä volumer, som hans far redan åretil 787 och i 789 
påbörjat ocfi fortsatt till sin död, 1807. Tredje och sista 
delen af detta dyrbara verk fullbordades år '1821 af 
COhsson, med samma prakt i upplaga och plancher, 
som de förra. 
Under Arfprinsen Oscars resa 1822 blef D'0HSS0i\, 
följaktig från Aix la Chapelle till Holland, hvarest han, 
såsom Minister, redan förut gjort svenska regeringen 
stora tjenster. Han ledsagade Prinsen vid hans besök 
hos Konungen och Drottningen på deras slott van Loo, 
samt hos deras Kongl. Högheter Prinsen och Prinsessan 
af Oranien på deras lustslott Soestdyk, och derifrån på 
resan genom Amsterdam, Haag, BrQssel och Liittich, då 
Prinsen afreste till Bayern. 
Ännu en gång begaf sig D'Ohsson till Paris, år 
1823, för sina litterära arbeten, sedan han slutat förfat- 
tandet af y)Mongolernas Historia)), af hvilken hsta delen 
nu utgafs i Paris, sedan han i 20 år samlat materialier 
till detta arbete. Återkommen till Haag, sommaren 1824, 
erhöll D'Ohsson tjenstledighet, att återvända till Sverige. 
Men denna innefattade egentligen en indragning af be- 
skickningen, för besparing åt ministerkassan. Han hade 
vid detta tillfälle, 1824, blifvit Kommendör af K. Nord- 
stjerne-orden. 
Våra svenska lärda samfund emottogo denna frej- 
dade landsman med all den välkomma de äga att 
bjuda. D'Ohsson blef 1825 vald till ledamot af Vitter- 
hets-, Historie- och Antiqvitets-Akademien, året derpå 
Praeses i Vetenskaps-Akademien, vid hvilket prtBsidii ned- 
läggande han höll tal ))0m Chemiens framsteg, från 
dess ursprung till närvarande tid)). Samma år kal- 
lades han äfven till President i Vitterhets-Akademien; 
och var ledamot af flera utländska lärda och vittra 
sällskaper. Alltid deltagande i vetenskapliga, äfvensom i 
vittra ämnen, fick han dock åt fäderneslandet icke länge 
egna sin arbetsförmåga i denna väg. Efter Friherre 
