3 
vägdes såsom sådan. Den från kalkfällningen 
filtrerade solutionen intorkades, salmiaken afröktes, 
den återstående massan löstes i utspädd saltsyra, 
h var vid en liten qvantitet kiseljord blef olöst. 
I den genomgångna solutionen gaf kolsyradt natron 
ingen fällning. — Den vid analysens början er- 
hållna kiseljorden pröfvades på sin renhet genom 
behandling med kokande kolsyradt natron: den 
dervid olö^liira lilla återstoden l^efanns innehålla 
o 
kiseljord, lerjord och kalk jord, h vilkas qvantitet 
livar för sig bestämdes. 
Alkalihaltcn bestämdes genom särskilt analys, 
genom det fuktade mineralets utsättande för fluss- 
spats-syreångor i blykärl, flussspats-syrans utdrif- 
vande med svafvelsyra, den öt verskjutande svaf- 
velsyrans utjagande, de svafvelsyrade sakernas 
lösning i utspädd sidtsyra, fällning med kaustik 
ammoniak, den genomgångna solutionens intor- 
kande och ammoniak-salternas bortdrif vande i 
hetta; svafvelsyrans utfällande med ättiksyrad 
baryt, de ättiksyrade sakernas förstöring genom 
glödgning och förvandlande till kolsyrade, glöd- 
2:ade massans behandlino: med vatten samt den 
kolsyrade barytens afJiltrerande. De nu i solutio- 
nen varande kolsyrade alkalierna förvandlades till 
chlorider, hvilkas gemensamma vigt bestämdes. 
Genom tillsatt platinachlorid utfälldes kaliumpla- 
tina-chlorid, efter hvars vigt halten af chlorkalium 
beräknades. Skillnaden utgjorde sålunda chlor- 
natrium. 
