17 
lösa segnieiiLer ligi^a mellan de pnnktbarande. 
När igeln från sin ulstriickta och plattare form 
börjar hopdraga sig, franilrä(hi knottrorna starkast, 
eller nästan som trubbiga taggar, särdeles om 
djuret vidiöres. Yt^in liknar då, på de större 
exemplaren, engiölVe fil. Teckningen synes bäst 
när igeln är i vatten. 
Från Safigvisuga medlcinalis skiljer sig följ- 
aktligen denna art: genom sin starkare knottriga 
yta, genom mörkare ej åt grönt dragande grund- 
färg, genom total brist på rostgula teckningar''), 
genom de svarta rygg-rändernas beskaffenhet, 
hvilka äro alldeles hela och ofver allt lika breda, 
samt genom ringar af hvita punkter på hvar 
femte led. 
Med den så kallade Hästigehi, [Hcumopis 
i^orax Moqu.-Tand.), har den troligen, till följe af 
sin mörka färg, blifvit förblandad och härigenom 
Öfversedd. Den igeukännes dock lätt der ifrån, 
utom genom sina med talrika ganska fina h vassa 
länder försedda käkar, af sin betydligare slorlek, 
knottriga yta, ej åt grönt dragande grundfärg, 
hela och breda svarta rygglineer, samt ringar af 
hvita punkter. ' Hästigeln har nemligen käkar 
med några få trubbiga tänder och slätare kropps- 
yla, är åtminstone under buken grön, ofta med 
rostfärgade sidoränder, och saknar alldeles rygg- 
ränder, eller har dem endast bildade af små, 
glesa, svarta punkter. 
Hr Apothekaren N. O. Strandberg i Götheborg 
meddelade mig sistlidne sommar någia lefvande 
exemplar af denna blodigel, äfvensom uppgift om 
dess vistelseort m. m. Den träffas i icke obe- 
') Nyligen har jag genom Herr SrRANnBERC erhållit en varietet 
med gulfläckig buk och rostgul sidorand 
K. V, Acad. Han dl. ,84». 2 
