28 
Vid de försök, som jag 1824 uieddelade 
Koiigl. x^cademieii öfver åtstilliga tiuorföieiiingar, 
visade det sig att fluoboigas, som absorberas af 
välten utan alt bringa detta till någon bögre 
mättningsgrad , afsatter borsyra, dels i pulver- 
form och dels, under den af gasens absoiplion 
upphettade vätskans afsvalning, i krislaller. 
Sedan de kemiska begreppen om sallbildar- 
nes natur hunnit stadga sig, anse vi oss veta att 
fluoborgasen är en förening af fluor med bor, 
hvari intet syre innehålles, hvilken, likt flei a an- 
dra dylika föreningar, bör af vatten sönderdelas 
på ett sådant sätt, att syret förenas med radikalen 
och vätet med saltbildaren. Detta factum var 
således ingenting egentligen, o väntadt, och då det 
tillkännagaf att på detta sätt fluorvätesyra och 
bovsyra uppkomma, så visade det ock det dit- 
tills okända förhållande hvari bor och fluor voro 
förenade. Men det företedde den ovanligheten 
att icke hela qvantitelen fluorbor af vattnet på 
detta sätt sönderdelades, utan endast i deraf, 
och att, sedan borsyran var afskild, åteistod en 
sur vätska , som, mättad med baser, gaf egna sy- 
refria salter, dem jag kallat borfluorsalter, sam- 
mansatta af 1 at. fluorur och 1 at. iluorbor, och 
hvaraf jag har beskrifvit dem som bildas med de 
vanligare starkare saltbaserna i K. V. Acad. Handl. 
1823, p. 68 och följande. 
I den af mig undersökta boifluorvätesyran 
var I af boren i fluorboren utbytt af väte, men 
i Thlnards och Gay-Lvssacs fluoborsyra befinnes 
fluorboren skcnbarligen odekomponerad föienad 
med vatten, ulan att någon borsyra afskilt sig. 
Den fråga är då ganska niilurlig: Hvad är denna 
syra? Huru förhålla sig dess med baser bildade 
salter till borlluorsallerna 
