63 
Il v ilket tål lindrig glöJgniiig, ulan alt f()rändras. 
Den uiicieirosforsvafliga svafvelkopparen kokades 
med saltsyra, tor att finna om de höll någon 
portion at ett fosforsjradt kopparsalt. Det gal en 
MJÖrkt gli lagtig lösning, som afliäld och blandad 
med vatten, gal" en fläckig mörkbrun fällning, 
Il vilken, qvarleninad i flei a dagar i vätskan icke 
färgade den giönaktig, samt upptagen på filtrum 
och ultvätlad och torkad, brann med fosforlåoe 
o 
och efterlemning af el t ljust lefverbrunl pulver. 
Det visar således, att denna förening är till en 
ringa grad löslig i koncentieiad saltsyra. Af den 
något utspädda angripes den icke, och den med 
vatten fällda lösningen håller ingen koppar. För- 
eningen analyserades genom upj^lösning i kungs- 
vatten, lösningens öfxennättning med kolsyradt 
natron, massans intorkning och glöd<^ning. Saltet 
utlakades ur oxiden, lösningen öfvermättades med 
saltsyra, och svafvelsyran och fosforsyran utfälldes 
på förr anfördt sätt. Kopparoxiden, som vanligen 
icke kan fullt skiljas från platinadegeln upplöstes 
åter i salpetersyra, aiduustades I ill torrhet och 
glödgades samt vägdts. Den upplöstes sedan i ut- 
spädd saltsyra och öfvermättades med kaiistik am- 
moniak, hvarefter litet chlorcalcium tillsattes, 
som änmi efter 24 tinjmai ingen fostorsyrad kalk 
alskiljt. På detta sätt erhölls 
koppar 37.:")7 
svafvel 30.1 (; 
fosfor . . . . . . . . 30.60 
Det öfvei skott af svafselkoppar, som redan vid 
föreningens rifning tillkännagaf sig, utvisar att, 
när den obestämda qvantiteten häraf afdrages, 
iöreningen måste anses sammansatt af 
