69 
den bortgår innan fosforsyran öfNcrgull tiil py- 
rofosforsjra , eller om det sker san)! idigt. Det- 
ta förhållande, oriktigt förstad t, har föran- 
led t tankespelet med tre- och fierbasiska syror. 
Underfosforsyrligheten , likasom unclerfosforsvaf- 
ligheten, mättas af 1 at. basis och behåller i sina 
salter, som hittills blifvit bildade endast på våta 
vägen, 2 at. vatten med samma krjift som de 
fosforsyrade salterna behålla den ena atomen , så 
att, i båda fallen, möten eqvivalent fosfor, svara 
3 atomer oxid, antingen 2 at. basis och 1 at. 
vatten, eller 1 at. basis och 2 a t. vatten. Detta 
är ett faktum, b vars orsak vi naturligtvis icke 
kunna med säkerhet känna; men då vi tänka 
deröfver, visar sig att fosforen likasom qväfvet, 
har en stor benägenhet att förena sig med 3 
eqvivalenter af elektropositivare kroppar, t. ex. 
väte och metaller, och det är möjligt att denna 
öfvervägande benägenhet uttrycker sig i det antal 
vattenatomer, som med större kraft qvarhållas 
af dess åtskilliga syrors neutrala salter. I öfrigt 
anser jag att underfosforsvaflighetens tillvaro 
fullkomligt bekräftar underfosforsyrliglietens verk- 
lighet, och att deras öfverensstämmande mätt- 
ningskapacitet är ett ytterligare bevis derför. 
Fosfor svaflighet. Det är bekant att Serullas 
för länge sedan framställt denna förening på det 
sätt, att fosforsLiperchloi ur sönderdelas med en ström 
af torr svafvelbiinden vätgas, b varvid clilor väte- 
syra bortgår i gasfoim och fosfors vaflighet åter- 
står i form af en blekgul, icke kristalliserad massa. 
Den kan frambringas äfvenledes, om den 
röda unders vafligheten blandas noga med 2 atom- 
vigter svafvel och upphettas i en liten retoit 
med löst tillkorkad hals i sandbad. I förenings- 
ögonblicket uppkommer en högre temperatur ^ 
