71 
svaflan. Den löser sig ganska lält och med giil 
fäig, i kaustikt alkali, till och med i ammoniak 
om den icke är myckel utspädd, ätvensom i en 
koncentrerad lösning af kolsyratit alkali, utan yttre 
värme. Vid denna sednare lösning inverkar hälften 
af alkalil pä fosforsvafligheten och den andiaöf- 
vergår till bikarbonat. Dervid afskiljes dock li- 
tet svafvel. Ur dessa upplösningar fälles fosfor- 
svafligheten af syror, h var vid den ur en mycket 
utspädd lösning afskiljes så blekt färgad, att den 
ser nästan hvit ut. Den är så lätt och flockig 
att den icke sjunker förr än efter 24 timmar. 
Den har då tagit gul färg och blir under tvätt- 
ning: och torkning citronorul. 
Det fenomen af upphettning, som vid för- 
eningen emellan undersvafligheten och svaflet 
föregår, synes vara ett väsentligt beting för att 
fosforsvaQighet skall kunna uppkomma, ty då 
den röda modifikation af undersvafligheten blan- 
das väl i pulverform med den qvantitet svafvel, 
som fordras att förvandla den i svaflighet, och 
sedan behandlas med kaustik ammoniak eller 
kaustikt kali, så uppkommer intet fosforsvafligt 
salt, utan endast samma lösning som fås af den 
röda undersvafligheten, utan svafvel. Om liqvid 
underfosforsvaflighet , som ofta vill hålla sig 
oklar, skakas några Ögonblick med kaustik am- 
moniak, så blir den klar och ammoniaken färgar 
sig gul. Om den genast afhälles och öfvermät- 
tas med saltsyra , så fälles fosforsvaflighet. Lem- 
nas den qvar i beröring med undersvafligheten, 
så förloras lösningens färg och undersvafligheten 
blir oklarare än förut. — Öfvergjuler man den 
med en blandning af alkohol och ammoniak, så 
blir den ännu oklarare och efter 24 limmar är 
den nära mjölkhvit, under det att ett hvitl salt 
I 
