96 
gen tvättades först på filtrum, men som den ligger 
tätt ihop som stärkelse, sä upjDliÖr det genomgående 
att reagera på salpetersyradt silfver, utan att den är 
uttvättad, h vårföre den slogs i glas och utrördes 
med vatten, livilket förnyades i flera omgångar, 
till dess att det afliällda under 24- timmar ingen 
synlig oklarhet frambragte med salpetersyrad silf- 
veroxid. Den togs då på filtrum, och fick sedan 
torka under 24 t. vid en temperatur af omkring 
+ 80^ Den upphettades sedan i ett profrör af ^ 
tums invändig diameter i ett oljbad under 1 tim- 
ma emellan + 180° och 185^ 7 grammer förlo- 
rade i ett försök intet. I ett annat der luftblif- 
vit dragen genom det tomma af röret, och der 
litet uppdammad kolsyrad kalk visade sig i det 
afledande röret, hade den förlorat | milligram, 
tydligen mekaniskt åtföljande luftdraget. 
Då denna så behandlade kolsyrade kalk in- 
vägdes i en platinadegel af känd vigt och causti- 
cerades, med nödiga försigtighetsmått, så fick jng 
alltid större förlust i vigt än Erdmann och Mar- 
CHAND, och dertill ingen sådan öfvereiistämmelse 
emellan de särskilta försöken, som hade fordrats, 
ifall denna method hade varit användbar, om än 
blott till en approximativ bestämmelse af kalk- 
jordens atom vigt. Degeln hvari kalk jorden brän- 
des behöll under allt detta sin vigt fullkomligt 
oförändrad. 
Jag företog då att bränna den kolsyrade kal- 
ken i en liten glasretort, för att erfara huruvida, 
oaktadt torkning vid en så hög temperatur, vat- 
ten ännu kunde innehållas deri. Så snart retor- 
ten begynte glödga i bottnen och kolsyregas ut- 
vecklades, beslogs retorthalsen med vattenångor, 
som slutligen samlades I ill droppar. Detta vatten 
hade naturligtvis härrört från den lilla del af 
moder- 
