97 
modervätskaii, soni kristallkorneii under sia bild- 
ning iiuiesluLit; men oni detta var förhållandet, 
så skulle också en liten portion af en chlorföre- 
ning innehållas deri. Jag upplöste då återstoden 
i salpetersyra, och fann att salpetersjrad silfver- 
oxid gaf tillkänna en ringa chlorhalt. Om Erd- 
MANN och Marchand uudgått detta förhållande kan 
jag icke bedömma, men för mig lyckades det icke, 
äfven vid en förnyad beredning af kolsyrad kalk 
på samma sätt. 
Den kolsyrade kalken upplöstes då i ren sal- 
petersyra, livarur den fälldes med sesqvicarbpnat 
af ammoniumoxid, och den kolsyrade kalken , be- 
handlad på samma sätt, gaf ännu större glödg- 
ningsförluster , emedan den qvarvarande salpeter- 
syran i bränningen förstördes och bortgick. Då 
jag likväl på detta sätt kunde fä en ren kalkjorcl, 
så beslöt jag att mätta den med svafvelsyra och 
från den glödgade gipsens qvantitet beräkna kalk- 
jordens och dess l adicals atomvigter. 
Men detta sätt att gå till väga har också sina 
svårigheter, h vilka jag likväl sökt, så mycket möj- 
ligt varit, att öfver vinna. Kalken brändes sär- 
skilt för h varje prof i en mincke platinadegel 
och afsvalades i en exsiccator; kalken är efter 
bränningen sammanbakad i en klump, som med 
lätthet utfaller hel. Den fälldes genast dä degeln 
öppnades i en större, som stod på vägen i jem- 
vigt och straxt betäcktes med sitt lock, h varefter 
kalken vägdes. En dylik klump om 3 grammers 
vigt, lemnad 24 timmar på vågen i den betäckta 
degeln, hade vunnit nära jemt 2 centigrammer. Så= 
ledes kunde, under de få minuter vägningen for- 
drade, ingen anmärkningsvärd förökning af jor- 
dens vigt uppkomma. Sedermera insattes degeln 
öppen i en Brunners exsiccator, som innehöll kalk- 
K. V. Acad, Handl 7842. ^ 
