114 
med O eller syret förenade kroppen, gifva före- 
trädet åt en annan, vid första anblicken mera 
sammansatt, men onekligen naturligare, rad, nemli- 
gen 2R + 0, R + 0, 2R + 30, R + 20, 2R + 50, 
2R + 7 0. Så hade vismutens då kända oxid, en- 
ligt förra serien, formeln Bi + 9 0, iden förutsätt- 
ning, att dess icke analyserade suboxid vore 
Bi + 0; efter den nya serien deremot betecknas 
den med Bi + 0, då suboxiden kunde antagas vara 
2Bi+0. Sedan läran om isomorfien hade fört den 
teoretiska kemien ett stort steg framåt, begynte 
kropparnes olika värmecapacitet att foi^dra röst- 
rättighet vid afgörandet af frågan om deras atom- 
vigter. Den olDservation hade nemligen blifvit 
gjord, att det specitika värmet hos en mängd en- 
kla ämnen stod i omvändt förhållande af deras 
atomvigter, eller att produkten af deras specifika 
värme och atomvigter var lika stor. Denna teori 
Öf verensstämde med större delen af de gällande 
atomvigterna ; men i några punkter uppkom en 
kollisioii, hviiken de nyaste forskningar ännu icke 
förmått bilägga. Så fordrade kolets specifika värme, 
för koloxiden, oxalsyran och kolsyran, foiinlerna 
CO', C0\ C0\ i stället för CO, CO', CO', silf- 
rets specifika värme ger för dess oxider fornderna 
Ag*0 och Ag'0; uranoxidulen borde på samma 
grund vara U*0 och vismutoxidcn Bi'0' ^■). Ko- 
lets och silfrets syrsättnings-grader voro emedler- 
tid med säkerhet kände, och det kunde tills vi- 
dare vara likgiltigt, hvilkendera sammansättnin- 
gen man lenniade företrädet. Urans oxider hafva 
i detta afseende blifvit i^ranskade af Peijgot -')^ 
*) Berzelius, Årsberättelse, afg. 1841. p. 9, 
**) Bebzelivs, Ärsbeinltelse aii;. 1842. p. 8f). Annalen 
der Cheinie und Pliarinacie von Wöhi.er iind Liebic. 
XLIII. p. 255. 
