135 
hygroskopiskt, är ej sannolikt, och att anse det 
tillhöra något basiskt visrnutScjlt eller annan in- 
blandning är icke möjligt, du analysen bestänidt 
vederlägger det. 
Bland visnuitpurpurns förhållanden skall jag 
anföra följande: Vid + 1')0" Cels. begynner den att 
sönderdelas. Den har då afgifvit en del af sitt 
vatten och syrehalt, och utgör en blandning af 
ännu odekorn] )onerad visrnutpurj)iir och brun oxid. 
Vid något högre temperatur blir den brun, och 
vid ytterligare stegrad temperatur ljusgul. Afkau- 
stikt kali förvandlas den i kokning till brun oxid, 
som med salpetersyra ofvergår till gul. Kalilös- 
ningen innehåller betydligt visnmt. Vatten af- 
skiljer derur en blekt rosenröd, lätt fällning, som 
ständigt utveckbir syrgas äfven i köld; i värme 
blir utvecklinoen liflio och resultatet af sönder- 
delningen är brun oxid (Bi'0*). Lösningen, h var- 
ifrån vatten ingenting mera afskiljer, ger, öfver- 
mä tta d med s a I tsy ra oc h seda n med ammoniak, 
med hydrothion-ammoniak svart svafvelvismut. 
Hvad den röda fällningen med vatten är, tilltror 
jag mig ej att kunna afgöra; möjligen elt hydrat 
af Bi, möjligen en förening af vismut med syre 
i ett högre förhållande. Svafvelsyra sönderdelar 
vismutpurpurn under utveckling af syrgas, salt- 
syra under utveckling af chlor. Vattenhaltig svaf- 
velsyrlighet verkar icke derpå, h varken i värme 
eller köld. En ström af chlorgas omsätter deii 
till basisk vismutchlorid. Utspädd salpetersyra 
synes först icke verka derpå; i värme löses den 
dock fullständigt, ehuru dertill fordras ett betyd- 
ligt öfverskott af syra, och långvarig digestion; 
i köld förbyts den röda färgen efter en längre 
tid till brandgul. I koncentrerad syra synes den 
lösa sig med liflig gasutveckling ; efter ett, dygn 
