137 
len med koncentrerad syra, gaf approximativt for- 
meln Bi^H. Hvilkendera sammansättningen är den 
rätta? verka utspädd och koncentrerad salpeter- 
syra olika på vismutpurpurn? dessa frågor är 
jag för det närvarande icke i tillfälle att utreda. 
För öfrigt utvecklar den brandgula oxiden chlor 
med saltsyra och sönderdelas dervid fullständigt. 
I värme förlorar den syre redan under +100°, 
och blir till färgen dunklare; i en något högre 
temperatur blir den brun, h varpå den öfvergår 
till ljusgul. Den har derföre blifvit torkad öfver 
svafvelsyra i torr luft. 
Vismutsjra, 
Tillvaron af en vismutsyra är ej mera nå- 
gon sällsamhet, sen man känner mangans och 
jernets syror. H varje gång man leder chlor- 
gas i en blandning af vismutoxid och kali eller 
fäller chlorsyrligt kali eller natron med salpe- 
tersyrad vismutoxid, får man genom kokning en 
ljusröd klar lösning, som blir intensivare ju läng- 
re chloren inledes och digestion fortfar. Lämp- 
ligare erhålles denna lösning, då man med chlor- 
syrligt vatten och litet kali kokar ännu fuktig brun 
vismutoxid (Bi'0*). Solution afhälles sedan den 
klarnat, ty filtrum tål den icke; man låter den 
ytterligare stå, och om något sediment bildat sig, 
afskiljes det på samma sätt. Af filtrum förstö- 
res färgen, dock icke fullständigt; ty det genom- 
gångna, om det utgör en större massa, är tyd- 
ligen ljusröd t. Men verkar papper eller andra 
organiska ämnen någon minut derpå, så är fär- 
gen försvunnen. — Den röda lösningen kan af- 
*) Berzelius, Årsberättelse afg. 1841, p. 72. 
