138 
fliinstas och i lindriij varirie ^ii till loiiliet, utan 
att färgen förändras. Vid en viss koncentiering 
begynner ett hvitt flockigt ämne att afsätta sig; 
tillslås vatten ocli värmes, så löses det åter. Ur 
en varin koncentrerad lösning, h varur ingenting 
ännu afsatt sig, afskiljes, undei- afsvalning, sam- 
ma ämne. Det söndei delas dock till en del un- 
der denna behandling i en brun kropj), som hål- 
ler sig olöst i den klara, röda solution. Denna 
bruna kiopp ger för blåsrör vismuLens reaktion; 
löses af saltsyra, och lösningen, drifven till torr- 
het, ger med vatten en hvit fällning, som af 
svalvelväte blir svart; sninma är förhållandet med 
den röda lösningen, om Tnan först med salpeter- 
syra förstöi t färgen, afdunstat till torrhet och 
behandlat med vallen. Jag har gjort dessa prof, 
for att öfvertyga mig, att den röda färgen verk- 
ligen härrör af vismut; men jag har ännu icke 
vaiit i tillfälle att isoleia h varken sjelfva syran, 
eller något af dess sa I ter. Det är dock sannolikt 
att detta skall lyckas, då den visar en större 
varaktighet än både jernsyran och mangansyran. 
Jnmärhi wgar. 
Jag har alsigtligen ej begagnat några vel en- 
skapliga nan)n for de nu omtalade oxiderna , dels 
emedan den mängd föieningar emellan superoxid 
och oxid, sofu visnmlen lemnat, ännu ej äger 
någon anlagen nomenklatm'; dels emedan den grö- 
na oxidens lienänuiing synes vara någon o\iss- 
het underkastad. Den kan nem ligen kallas vis- 
mutsnperoxidid , ses(j \ ioxid ellei", hell enkelt, oxid. 
Medgifves tdliäcklighoten af de be\is lör dess 
basiska egenskaper, vid b \ il ka jag lastat up[)- 
märksamhel , så hai man att välja emellan dc 
