250 
enligt äldre författyres uppgifter, af nijror, li vilka 
de fånga med sin långa segt slemmiga tunga. 
De lära kunna otroligt länge uthärda att svälla: 
ända till flera veckors tid (Dalman, Burt). M 
flera författare omtalas, att man i deras mage 
finner små kiselslenar, h vilka möjligtvis torde 
tjena liksom hos foglaine (Dalman, Leslie, Burt, 
Whitefield). Dessa stenar lära stå i något vid- 
skepligt anseende hos Hindueine. Köttet afMyr- 
kottarne skall vara ganska smakligt. Af deras 
hud, med påsittande fjäll har man i China bru- 
kat göra pansar, som utan att vara tunga äro 
ogenomtiängliga för pilar, och som troligtvis äf- 
ven motstå svagare gevärsskott. Några författare 
anföra, att fjällen användas bland rökelse-ämnen; 
men Valentyn säger uttryckligen, att "djurets 
bakre delar brukas till rökelse liksom zibet-kattens," 
hvaraf man skulle kunna förmoda någon zibet- 
artad afsöndring. 
3Ianis-divterne förekomma endast i de heta 
delarne af gamla verlden. De från cequatorn af- 
lägsnaste ställen, hvarifrån de finnas anförde, äro 
södra x\frika till 26 ä 27° S. lat., och Assam om- 
kring 26° N. lat.; således föga utom vändkretsar- 
ne. Olikheleina i arlernes form rätta sig efler 
deras geografiska utbredning: från vestra delen 
af Afrika är endast den långs vansade formen känd ; 
den bredsvansade, som är mest eget ulbildad, 
tyckes uteslutande tillhöra hela östra sidan af 
Afiika jemle det egentliga Indien, och den tredje 
formen, med mera medelmåttig svans , förekommer 
i östliga delen af södra Asien samt på indiske 
öarne. Denna S(?dnare är artrikast och innehåller 
öfvergångar till de båda öfiiga, nemligen, genom 
3f. DnlDhumi från fasta landet (China), till den 
indiska, och genom i\J, aspera från Sumatra, 
