356 
altsaa af Solens Slancl inod Hoiizouten, saa er 
det sandsynligt , at den er forskjellig i forskjel- 
lio^e Breder. Förend man har en tilstr^ekkelis: 
Samling af Bestemrnelser o ver Lovene for denne 
Krafts Forandringer og relati ve Störrelse paa långt 
fra hinanden liggende Punkter paa Jordens Over- 
flade, isa^r i den sydlige Kngle o g i de tropiske 
Egne, vil det ikke vasre miieligt, at gjöre nogen 
sikker Slutning lil dens Aarsag. Imidlertid vil 
jeg dog vove, a t fremstelte fölgende H ypolhese 
lil nsermere Prövelse. WMJNÖ (Pl. Il" Fig. 6) 
vsere Jordkloden, P dens Pol, S det Pankt, hvor 
en ret Linie fra Jordens lil Solens Middelpunkl 
Iraeffer Jordens Överilade, og som altsaa har So- 
len i Zenith. Formed els t Jordens daglige Om- 
dreinins: i Ilelninoen WÖ, vil dette Pmikt i et 
Dögn i modsat Retning gjennemlöbe Parailelen 
WÖ, hvis Afstand fra ^Equator er lig Solens De- 
clination. I denne Paraliel vii altsaa , under ellers 
lige Omslsendigheder, den höjeste Temperatur fin- 
de Sled. Da Luftens höjeste Temperatur altid 
indtrasder et par Tiraer efter Solens Culmination , 
og Jordfladens höjeste Temperatur endnu noget 
senere, saa vil det Punkt af Jordfladen, som 
i hvert Öjeblik har den höjeste Temperatur, og 
som jeg for Korlheds skyld vil kalde Varme- 
polen, ligge 30° lil 45° östen for punktet 5, som 
i samme Öjeblik har Solen i Zenith. Er J/iV 
den Paraliel, som et Punkt c (f. Ex. Christiania) 
i et Dögn gjennemlöber , og antager man, at der 
fra Yarmepolen V udgaaer i alle Retninger ea 
negativ electrisk Stiöm igjennem Jordjladeiij f. 
Ex. i Relningerne p^Cj, Vc , til Punkterne c og c' 
saa vil denne Ström stöde enhver nordmag- 
netisk Partikel i IMagnetnaalen et /3 i Relnin- 
gerne Crt, ca, som er lod ret paa Strömretnin- 
