357 
gen T^c, Vc; og enhver sydmagiietisk Partikel i 
Naalen i de modsatle Retiiingej- cb, c b. Er 
Pca, PcA Magnetnaalens Mis visning, saa bli ve 
Vinklerne acciy ctca, regnede f ra mod Öst, Stör- 
reisen af den Vinkel, som i Tab. XXI er be- 
tegnet med ct. Man seer, at i Formiddagstimer- 
ne ved c' kan denne Vinkel naerme sig ii i 180", i 
Eftermiddagstimerne ved c til 0^ som i Tabellen. 
Var denne Hypotbese rigtig, saa skulde i 
to Punkter, af bvilke det ene ligger nordenfor, 
det andet söndenfor Parallelen WO, den daglige 
Variation fölge i omvendt Oiden. Og dette fin- 
der virkebg Sted, i det Macdonai.ds lagttagelser 
1 1794 og 1795 i Fort Marlborougb paa Sumatra, 
02 i 1796 paa Öen St. Helene udvise, at Naalens 
vestli^e Stånd indtraf ved Formiddao-timeiiie 7 
og 8, bvorpaa Naalen vandrede mod Öst indlil 
Eftermiddagstimerne 5 og 3 paa de to respective 
Steder; bvorimod i Europa den vestligste Stilling 
indtrseifer om Eftermiddagen inieilem Timerne 
1 og 2. Da i etbvert Punkt imellem Vendecirk- 
lerne Solen i en Aarstid er nordenfor, i en an- 
den söndenfor Zenitb, saa skulde ailsaa i disse 
to Perioder Magnetnaalens daglige Vandring fore- 
gaae i modsatte Retninger. Dersom Erfaring be- 
krcefter denne Gisning, bvorom vi maaskee kunne 
vente Oplysninger fra den af Gapt. Ross udförte 
Sydpolar-Expedition, da er den af nogle Franske 
Physikere fremsatte Hypotbese, at denne Mag- 
netnaalens modsatte Vandrinsf i den nordlige 02: 
sydlige Kugie skulde vaere afbaengig af //?c///7<:zif/o- 
nens Tegn^ d. e. af Stedets Beliggenbed norden- 
eller söndenfor den saakaldede magnetiske J^qua- 
tor, urigtig. 
Gaaer den eiectriske Strömning alene i At~ 
mosphceren j som ligger over Naalen ^ saa maa 
