6 
eller ock blifva äfveri baserna i syran olöslis:a. 
Man har sökt förklara dessa silikaters löslighet af 
det kemiskt bundna vatten de vanligen innehålla; 
men vattnet har deri egentligen ingen del, h vilket 
nian finner deraf, att granat och idokras, som, 
sådana mineralriket erbjuder dera, äro fullkomligt 
olösliga i saltsyra, blifva deri lösliga om de först 
ssnähas till glas, h varvid deras egentliga vigt 
märkbart förminskas. Det är således tydligt att 
vattenhalten här är utan annan betydelse, än att 
föreningen aldrig varit utsatt för de inQytelser, 
genom h vilka den olösliga modifikation uppkom- 
mer och hvarvid vattnet skulle hafva blifvit 
ntdrifvet. 
Mineralriket frambringar dessutom äfveu ki- 
selsyrade föreningar med de starkaste baser, på 
hvitka syror och smältning med surt svafvelsv- 
radt kali i glödande fluss, ingen sönderdelande 
inverkan utöfva. Det med konst frambraota »la- 
D o 
set är härpå ett ytterligare exempel. Att i dessa 
kiselsyrans radikal måste vara Si,3, torde vara 
tj^dligt; men h vårföre baser, sådana som kali , na- 
tron, kalkjord m. fl. kommit i samma indifferenta 
tillstånd till syrorna, inses deraf icke. Vi åter- 
komma der till. 
Att svajlet har 3 allotropiska tillstånd, är 
genom FRANKE>HEnis försök, på sätt jag nämt, 
nöjaktigt ulredt. Schef.rer och Marcha^jd hafva 
yisat att Sot och S/3 med olika kristallform förena 
äfven olika egentligt värme, och olika eg. vigt. 
Frankenheim har visat att Sx har änmi ringare 
eg. värme än de båda föregående och ådagalagt 
att det abnorma i svafvels:asens etrentlifra vi^t här- 
rör deraf att man vägt gasen af Sr, Deremot veta 
vi att svafvelgasen i svafvelsyrlighet och vätesvafla,. 
som troligen hålla Sot, har sin normala viot. 
