12 
de förefalla i iiiineralrikel, i ett tillstånd af in- 
differens för reagentia, som gör att de icke ens 
låla förbinda sig med andra smällande metaller i 
hvitglödgning, utan affalla med oförändradt sam- 
manhang och form, då metallen upplöses. Det 
lyckas oss lika litet att fortsätta dem med konst 
i detta allotropiska tillstånd, som att förvandla 
kolet till diamant. 
Deremot förbrioner osmium, i den form det 
får i våra försök, vid upphettning lätt till en 
flv2:ti2: oxid. Osmium har dessutom läo^re oxider 
äa denna. Dessa reduceias af vätgas, utan yttre 
värme, men den flygtiga oxiden kan sublimeras 
i vätgasen oförändrad, och reduceras först när 
blandningen af båda gaserna ledes genom ett glö- 
dande rör. Detta är i strid med vanliga förhål- 
landen. De högre oxidationsgraderna reduceras af 
väte lättare än de lägre; här är det omvändt. 
Kan väl detta förklaras deraf att osmium i den 
flygtiga oxiden befinner sig i ett annat allotropiskt 
tillstånd än i de lä^re oxidationsoraderna? Jas: an- 
märker att, om osmiumsyran reduceras, t. ex. med 
svafvelsvriighet, så uppkomma icke dessa lägre 
oxider, ulan en helt annan läsare oxid, blå och lös Ii 2:. 
Iridium, reduceradt med myrsyra på våta 
vägen, är, efter Döbereixer, lösligt i kungsvatten. 
Det på torra vägen reducerade, oaktad t lika pul- 
verformigt, är deri olösligt. Dess egentliga vigt, 
sådant det förekonnner i mineralriket, förenadl 
med 4, platina, har platinans egentliga vigt; men 
sådant vi med konst kuinia erhålla det, går den 
egentliga vigten sällan till 16.0. Försök öfver 
kro[)pars egentliga värme hafva ledt till det re- 
sidtat, att deras atomvigt, multiplicerad med del 
egentliga värmet, bör gifva sannna sunnna för alla, 
f()ljaktligen b()r, vid lika alomvigl . del egentliga 
