2i 
mindre bloUställd att vilseledas af sidoiaiUor ocli 
det i allmänhet är tern ligen lätt att på li varje 
ställe utröna normaldirektionen. Helt annorlunda 
är förhållandet uti de trånga Norrska dalarne, in- 
iieslutne emellan ]>ergsryggar med högre eller lägre 
spetsar: i dalbotlnarne lörekojuma räfflorna jm- 
nigast, men observationerna äro ock der natur- 
ligtvis aldra osäkrast, då frå^a ar om normalrikt- 
ningen; Ijällryggjune äro i alhnänhet förvittrade 
och sönderfallna, så alt man der finner få räfflor 
och hvad de högsta topparna beträffar, så har 
detta alltid varit händelsen der jag rest. Jag har 
således, utojn de få räfflor jag på höjden af fjäll- 
ryggen iunnit, för det mesta måst åtnöja mig 
med att observera på lägre bergsträckningar eller 
enslaka häliar uti dalbotlnarne, der dessa varit 
någorlunda vidgade samt sidobergen ej mycket 
höga, och så långt som möjligt ifiån de sednare. 
Med dessa försigtighetsmålt tror jag mig ej hafva 
kunnat be^å allttor störa missta» vid beslämman- 
det af räfflornas direktion och de möjliga felen 
kunna i alla fall ej väsendtligen ändra det resul- 
tat af observationeina , h varpå jag framdeles skall 
utbedja mig att i synnerhet få fästa uppmärksam- 
heten och h vilket egentligen ej är beroende af en 
på några grader noggrann bestämmelse. Hvar och 
en som känner den Norrska fjäi I naturen inser lätt 
h vilken ofantlis: tid en sådan bestämmelse nöd- 
vändigt på hvarje ställe måste fordra, om den 
äfven för öfrigt alltid låter verkställa sig, hvilket 
synes mig högst osäkert på grund af de stora 
variationer — stundom på samma ställe uppgå- 
ende till ett streck på kompassen och deröfver — 
som jag ofta haft tillfälle att iakttaga, oaktad t 
den generella öfvercnsstämmelsen. Men sådana 
detaljerade undersökningar af särskilta ställen, 
