38 
bestrida att en del räfflor kunnat förursakas af 
jöklais rörelser. Se här löv öfrigt de resultater, 
hvilka mina observationer »ifvit vid handen: 
o 
1) I dalbutlnarne följa räRlurna i allmänhet 
noga dalarnas direktion, h vilket i synnerhet tjtl- 
li^rt visat uti den tränga och krokiga Leirdalen 
(Leirdalself vens dalstreck), h varest räfflornas riktning 
alltjenit följer dalens krökningai-, under ganska be- 
tydliga variationer. På högsta fjälhyggen obser- 
veras helt olika riktningar, såsom man kan se af 
de få observationer jag der haft tillfälle att göra, 
nemligen i Jemtland, på Filefjäll och Doviefjäll: 
på det sistnämde voro likväl endast några få 
rälflor synliga. 
2) På fjällryggens båda sidor följa dalbott- 
narnes räfFior motsatta direktioner, på det sätt att 
t. ex. norr om Dovrefjäll (h vilket sträcker sig i 
öster och vestei), räfllorna gå ungefär från söder 
ät norr, och söder om Dovrefjäll tvertom från 
norr till söder — allt enligt det antagna begrep- 
pet om stötsida och läsida, så att stötsidan så- 
ledes norr om fjället ligger åt söder, söder om 
fjället åt norr. Detta förhållande syflar att i visst 
a (seende modiliera Professor Sefströms hypothes, 
så till vida, att man icke utan svårighet kantänka 
sig räfflorna norr om Dovrefjäll , på så betydliga 
afslånd, bildade genom bottenmassans rebrousse- 
rande undei* nära 180 graders \inkel med ström- 
mens direktion i ytan. — Man skulle nästan vilja 
sluta, att desse ol)ser\ ationer hänvisa på sjelf\a 
fjället, såsom hvai ifrån den verkande kraften skulle 
uti^ålt ät båda slul tningarna af fjället. Dock bor 
ihågkonnnas, hvad älven förut blifvit anmärkt, att 
den åt norr gående riktningen al räfflorna norr om 
Dovrefjäll ännu på sjeltva södra sluttningen af 
fjället observeras. 
