48 
uti en plalinadegel. Vi hafva, för atl öfvertvga 
oss om denna förmodade reduktion af jernoxiden 
i [)eröi'ing med platina, veikställt tvenne lösnin- 
gar af jern uti salpetersyra i platinadegel samt 
deruti förmedelst glödgniug bortdrifvit salpeter- 
syran, hvai^vid vi äfvenledes bekommit en högre 
atom vigt för jernet, än då samma jernsort blif- 
vit löst uli glaskärl, hvilket sålunda tyckes ut- 
visa en möjlig reduktion af jernoxiden*) i berö- 
ring med platinan, ehuruväl den sålunda erhåll- 
na atomvi^ten ändock aldris^ varit så hös:, som 
de, h vilken vunnits genom reduktion af jern- 
oxiden medelst vätgas. Dessutom få vi anfö- 
ra, att vi, till lösning i salpetersyra, hafva be- 
gagnat oss af en salpetersyra, som tvenne gånger 
blifvit omdistiilerad , sedan den förut blifvit me- 
delst sidpetersyrad silfveroxid befriad ifrån den 
saltsyra, hvaraf den ursprungligen blott till en 
högst obetydlig del var förorenad. Då slutligen 
jernoxiden blifvit vägd, har vägningen flerfaldiga 
gånger 
*j Det är ej gifvit alt denna reduktion af jernoxiden 
i beröring med platinan upptäckes genom legering 
af platinadegeln med jern samt sålunda varsebiifves 
vid jernoxidens upplösning efteråt i degeln uti salt- 
syra, emedan det alltför väl låter tänka sig, att pla- 
tinan, genom sin inflytelse, disponerar jernoxiden att 
uti beröringsytan öfvergå till jernoxidoxidul. Visser- 
ligen kan man härvid invända, att de fä oxidations- 
försöken uti platinadegel, närmare instämma med 
reduktionsförsöken af jernoxiden, samt att möjligtvis 
icke sista spåret af salpetersyra blifvit lörja.2;ad vid 
glödgning uti glaskolf. Härtill torde vi dock få svara, 
alt glaskolfven var, vid bortdrifningen af salpeter- 
syran, belt och hållet glödande, hvarjemte vi dess- 
utom få hänvisa till den fullkomliga öfverensstnm- 
melsen emellan oxidationsförsöken sinsemellan. 
