50 
före blifvit omnämda. Härvid liar dock företett 
sig nya svårigheter för vägandet af det med vät- 
gas reducerade metalliska jernet, härröi ande deraf 
att, då vätgasen utur apparaten utdrifves med 
torr atmosferisk luft, agerar det fint fördelade jer- 
net likasom platinasvaQip, derigenom att det för- 
anleder en förening emellan väte och syre till 
bildande af vatten, hvarigenom skulle fås en 
större qvantitet angifvet jern på vågen, än som 
är enligt med rätta förhållandet och till följe 
hvaraf således en större atom vigt än den sanna 
skulle fås. Denna bildning af vatten äger rum 
såväl då jernoxiden blifvit reducerad vid hög, som 
i större förhållande än nu, då den blifvit reducerad 
vid en lägre temperatur. Vi hafva derföre alltid vid 
slutet af reduktion användt en hög temperatur. 
För att emellertid så mycket som möjligt före- 
komma denna vattenbildning, har det varit nöd- 
vändigt att, sedan apparaten förut, efter slutad 
reduktion, fått afsvalna uti vätgas, utdrifva vät- 
gasen först med en ström at torr kolsj^egas samt 
efteråt utdrifva kolsyran medelst atmosferisk luft. 
Sedan derefter en vägning af det reducerade jer- 
net blifvit gjord, har det ånyo blifvit underka- 
stadt reduktion vid hög temperatur med vätgas, 
samt samma förfarande förnyadt i afseende på 
vätgasens och kolsyrans utdrifvande, som nyss 
anfördes, och h vilket förfarande flera gånger för- 
nyades, ända till dess att icke den rinj^aste vigts- 
förlust mera anga fs på vågen. Oakladt detta för- 
farande har det varit omöjligt att förekomma all 
l)ildnin£j af vatten, men den har dock varit så 
ringa, att den på långt när ej uppgått till en 
niilligiam. 
Den jernoxid, hvaraf vi till reduktion ])e- 
gagnadc oss, var bereild af klavertråden N:o 12, 
som upplöstes uti salpetersyra, filtrerades, afdun- 
