109 
tion mellan deras längd, utmärka cle karakleri-p 
stiskt vissa grupper, såsom de båda senare grup- 
perna af Ephjdra (Parjdra och i grupp- 
fördelningen), Hjdrellia j, PsUopce båda grupper 
och Discomyza. 
V ertex. 
Då hjessans form hufvudsakligt bidiager att 
bestämma hufvudets, har den ock en särdeles be- 
tydelse vid de naturliga gruppernas urskiljande. 
Man måste derföre fästa afseende icke allenast på 
dess längd och bredd, utan i synnerhet på dess 
lutning emot ansigtet, emedan rjnnligheten af huf- 
vudets Öfre del och hela formen af dess framsida 
deraf beror. Hos de fleste Ephydrinas är vei tex 
nästan plan ( planiusculus J, hos en och annan 
grupp böjd bakifrån framåt ansigtet i en sakta 
krökning f antice convexus Jj eller brant, så att 
vertex bildar en oanska trubbior vinkel mot an- 
sigtet C aplce declivis ). Den olika graden af lut- 
ning är i synnerhet anmäikningsvärd i grup- 
pernas och arternas karakteristik. Psilopae ut- 
märka sig derigenom ; och allramest Discomyza, 
hvars vertex är så brådstupande, att dess läge 
föga af viker från sjelfva ansigtets plan. 
I hela familjen har vertex på midlen en stor 
fläck ( macida verticis J ^ som upptager största de- 
len af dess yta, baktill nästan af hela hjessans 
bredd, men framåt mot pannan småningom af- 
smalnande, så att den bildar en triangel med 
afstympad spets. Endast hos några af dem, som 
hafva nedstupande vertex, är den triangelformiga 
fläcken kortare, och dess spets icke afstympad. 
På sidorna om denna fläck invid ögonen ligga 
smah) band eller lineer (Jinece verticis laterales j 
