ror egentligen af hj essans mer eller mindre kon- 
vext nedstupande form och ansiglets bildning. — 
Hårtaggar på andra antennledens rygg saknas icke 
bos någon Epbydrin, eburu mer eller mindre 
märkbara (Fig. 4, 15). Äfven de mindre, t. ex. 
HfdrelUcej äro försedda med en bårtagg på an- 
dra antennledens rygg ocb en mindre vid sam- 
ma leds öfversta spets. Hos Psilopce är den sist- 
nämda till ocb med ganska utmärkt. Men eborii 
de, relativt till djurens storlek, icke äro mindre 
ty<lliga än bos större arter af andia grupper, 
blifva de dock i den praktiska naturbeskrifningen 
föga användbara, så framt de icke genom sitt 
längdförbållande till leden, på b vilken de äro 
fastade, särdeles utmärka sig. Denna spijiula api- 
calis articuli secundi bar blifvit begagnad såsom 
generisk karakter för Notiphila Macqu., emedan 
den faller lättaie i ögonen bos arterna af denna 
grupp, som bafva betydligare kroppsstorlek (Fig. 
15). Men den är verkligen icke mera utmärkande 
hos denna grupp, än bos åtskilliga andra, eburu 
den för djurens ringa storlek med mera svårig- 
het iakttages bos dessa; ocb gruppen Notiphila 
Macqu. äger så väsendtliga kännetecken af ansig- 
tets bildning, kroppens form o. s. v., att denna 
spinula apicalis , i jemförelse med dem förlorar 
all betydelse såsom urskiljande karakter. — I af- 
seende på antennernas form, förekommer väl nå- 
gon skiljaktighet i tredje antenn-ledens. Denna 
led är normalt aflång eller nästan jemnbred och 
framtill rundad, men bos några arter koi tare och 
antingen suhquadratus eller suborbicidaris j, allt 
efter som don framtill är mera trubbigt afskuren 
eller mera bäglikt lundad. Skiljaktigbeten kan 
dock ej betraktas såsom väseudtlig; och åtmin- 
stone 
