113 
slone erbjuder den ingcii gillig anledning till 
dessa arters afsöndring i särskilla afdelningare 
Ty de slå för öFrigt sa nära andra arter, liil 
h vilka äfven öfvergåagai' i anteiinforsnen förmär- 
kas, att det naturliga systemet skulle våldföras 
genom en sådan afsöndring. Man nödgas derföre 
misstänka att slägtet Discocerina Maoqu. , som 
skulle skilja sig IVån HjdrelUa genom articulas 
antennarum tertius orbicularis j ieke bi Ida i" någon 
verkligen natuilig grupp; och den enda Svenska 
art, som till Discocerina skulle hänföras, Hy- 
drellia argjrostoma. kan åtminstone icke sön- 
dras från de öfriga HjdreUice, Några andra Sven- 
ska Hydrellice (Noliph. Jlavicornis Fai.l., Not. 
discolor och ännu mera Not. grisea Wahlb.) ut- 
märka sig genom afvikande kort tredje antenn- 
led, och den sistnämda derjemle genom sin långt 
elliptiska abdomen. Men de äro alltför nära be- 
slägtade med andra arter af denna grupp, och 
kunna ej representera en egen. — En af de ka- 
rakterer, som vanligen anföras bland Ephydrin- 
familjens urskiljande kännetecken: antennce decli- 
natcGj beror af andra antennledens form. Denna 
led har öfre spetsen längre utdragen; och öfre 
delen af tredje ledens bas kläm mes derigenom 
nedåt. På detta sätt riktas hela den tredje le- 
den i en trubbig vinkel emot de inre lederna» 
Det är också egentligen den tiedje leden, som 
har nedlutande ställning. Men då andra leden 
är relativt kort, och den tredje genom lutningen 
närmas till epistorna, synas antennerna vara nä- 
stan tryck I a intill ansigtet ( incumbentes )j, såsom 
hos Ochtera och Discomyza, Graden af anten- 
nernas lutning är således olika hos särskilta grup- 
per. Men några Notiphike af vika helt och hållet 
K Akad. HandL 7S43, g 
i. 
