130 
kandao Det har föga svårighet alt beskrlfva de 
oiika fargskiftningariie hos individer, som falla i 
samlarens händer. Men här foidras elt större ta- 
lamod för att verkligen utreda arterna. 
Då man ser huru bestämdt arternas sjelfstän- 
dighet antydes af deras oföränderliga färgteckning, 
framställer sig ovillkorligt den frågan: finnas icke 
lagar för färgernas fördelning, vid h vilka natu- 
ren är bunden inom de säiskilta grupperna af 
samma familj, och för hvarje grupp särskilt? 
Vi finne, att vissa familjer, slägten och deras 
grupper ftirråda en viss gemensam typ för arler- 
nas grundfärg, äfvenså väl som för deras kropps- 
form; och vi finne likaledes, att de teckningar af 
andra färger, med h vilka kroppen j^rjdes, äio 
inom en sådan naturlig flock, formade efter elt 
gemensamt hufvud möns ter, modifierade hos hvarje 
art. Ej mindre än för kroppens form, gifves det 
en temligen trångt begränsad norm för grundfär- 
gen hos TabamiSj Hilartij Eris talis o. s. v., för 
formen af färgteckningarne hos Scaeva^ TephritiSy 
Drosophila o. s. v. Afven de lägre grupperna 
inom sådana större, hafva i färgteckningen en egen, 
för deras aiter gemensam karakter. Menskall nc- 
lenskapen någonsin forma uppfatta de fenomener, 
i hvilka dessa l;)gar uttryckas, framställa dem 
åskådligt f)ch på detta sätt göra sjelf\a den oför- 
klarade naturlagen känd; så kan det åtminstone 
icke ske föri*, än familjernas begrepp och arter- 
nas gruppering inom dem äio genom positiva och 
af de väsendlliga organerna hämtade kännetecken 
fixerade. — Inom Ephydrin-familjen synes den 
centrala gruppen af dess centtahi slägie EpJiydrd, 
också halva lillegnat sig alla de hufvudlärger , 
som forekonnna inom hela familjen; den har ar- 
ter af grå, grön, gul, svartbrun grundfärg. De 
