131 
öfriga gruppernas kroppsfärg är iiiskraiikt inom 
tråiigare gränser. För några är nästan en enda 
grundfärg karakteristisk, såsom för EpJijdra 3 
gru[)pen (Parydra) color oUvaceo-ni^^er , för iVb- 
tipliila 2 gruppen (Tehmitobia ) color ceneo^-iii^er; 
tor några bloU tva hufvudfärger bestämda såsom 
för Notiphila Macqu. jii^ro-fiiscus och grisens, 
för JSotiphila 4 gruppen (Philjgria) niger och 
cinereus ö övergående till grisens, för Psilopa 2 
gruppen wrieo-viridis och niger; men deremot flera 
för andra, nemligen inom tlydrellia både caesiiis, 
grisens yjuscus och niger , inom Psilopa 1 gruppen 
( Clasiopa ) citierenSj, u^risens och niger^ med uteslu- 
tande af gult och grönt, ål minstone inom Hydr- 
ellia. Inom grupperna antyder älven arternas 
närmare likhet i färs^ oftast en verklioj alHnitet, 
så att de ordna sig i naturliga serier efter huf- 
vudfärcjerna. — Fläcktecknino^arne hos arterna af 
den enda grupp, inom hvilken sådana verkligen 
karakteristiska förekomma, JS(dipJiihi Magqu., hafva 
hos alla arterna sanmia färg, olika nuancerad, 
brun med dragning mera åt grått eller mera åt 
svart. Hvita fläckar och lineer förekomma hos 
några få arter, och äro då äfven utmärkande för 
arten. — Då antenner och fötter hafva från krop- 
pens mörkare grundfärg afvikande färgteckning, 
är denna rödgul eller gul i åtskilliga skiftningar '•'). 
*) De beteckningar, som i art-beskrifningarne använ° 
das för att utmärka olika skiftningar af den gula 
fär£i[en, äro: flavus rent Ijiisgnl, citrinus citron-^n!, 
något starkare än flavns, luteus ännu mörkgulare, 
testaccus smutsigt rÖcigul, fulviis brandgul, eldfär- 
gad. I det föregående är redan an tyd t, att de af 
entomologerna stundom i stri<tig betydelse använda 
färg-ternierna ciiierms och grisens, i detta försök 
