323 
inånga armpennor, äfven liafvar länga vingben och 
deraf långa vingar. Vi hafva kort förut talat qjb 
de vingar, som äro långa tillfölje af handpennor* 
nas längd; dessa hafva oftast kortare vingben. 
*r Längden af vingbenen kan endast bestämr 
mas genom jemföielse med truncus, och denna 
måste beräknas från skidlran till stjertens sista 
verteber (stjertroten eller stjertfästet) h varpå Re- 
ctrices är fästade. Skallran utmärkes af den mest 
framstående ändan (eller processen) os coracoi- 
deum, som emottager clavicula (furcula), och som 
tydligt kännes under huden näst framom hume- 
rus. Humeri ledgång ligger straxt bakom denna 
knöl, vid främre delen af sjelfva truncus. För- 
sta bestämningsgrunden blir alltså att mäta huru 
långt det bakre ving vecket (armbågen eller bakre 
ändan af humerus och cubitus) räcker på truncus 
då vingen är hoplagd. Af alla foglar har Diome^ 
dea exulans j, som har de flesta ar rapennor, äfven 
de längsta vingben. Dessa räcka nemligen betyd- 
ligt (med tV> eller 32 millimeter) utöfver krop- 
pens bakre ända. Kortast äro de hos Trochilus 
och Cypselus, hos hvilka de ej uppnå fullt ^ af 
truncus. I allmänhet äro de längst hos vatterir- 
foglar^ vadare och roffo^lar. De räcka nemligen: 
hos Diomedea (alla arterna) något utöfver stjert- 
roten; 
— Pelicanus och Fregata till nära slutet af krop- 
pen (-^?); 
— Carbo något öfver 4^; (hos Djsporus mycket 
längre). 
Bland Gaviae räcka de, Larus till v. p. 
4, Sterna till ± |, \\os Procellaric^ varierade 
från 4 (hos Thalassidroma) till |. 
Hos Cfgnits och ^^s^er räcka de till |, men 
bos Anderne (Anas, Fuligula, Mergus) blott föga 
öfver f 
