325 
Trochilus och Cjpsehis äro redan näninda föi- si- 
na ytterst korta vingben. 
Bland alla de hittils upräknade fur merna va- 
rierar längden något kring de här uppgifna me- 
deltalen, äfven hos arter af samma naturlisja 
genus, liksom pennornas antal; men denna va- 
riation ujjphörer nästan bland Sän^foglarne , hos 
hvilka i allmänhet vingbenen uppnå halfva kiop- 
pen, eller äro något kortare (t. ex. hos Parus och 
Passeres). Längst tyckas de vara hos Corvus der 
de räcka något litet öfver halfva kroppen; kor- 
tast hos Hirimdo oc\\ Certhia (samt troligtvis flera 
af de tropiska, kort vingade formerna) hos hvilka 
de blott räcka till ^. Det bör anmärkas att just 
dessa, som hafva de kortaste vingbenen, äro de 
bästa och de sämsta flygarne i hela ordningen. 
* Tvänne särskilta osteologiska förhållanden gö- 
ra några, ehuru sällan betj-dliga ändringar i gil- 
tigheten af de of van anförda måtten. Det bör 
dock på förhand anmärkas att dessa, såväl som 
alla former uti foglarnes skelett-byggnad, lida tal- 
rika undantag, och ej på långt när utvisa arter- 
nas affinitet med sådan säkerhet som yttre fjä- 
derbeklädnaden. Detta anföres således mera för 
att gifva tydligt begrepp om dessa delars beskaf- 
fenhet och uppmätning, än för att angifva be- 
stämda characterer. — Den ena, rörer beskaff*en- 
heten af sjelfva skuUran. Hos Sångfoglarne 
är i allmänhet os coracoideum smalt, och fram- 
skjuter med en kort, något inåtrigtad processus 
framom humeri ledyta. Humerus sitter alltså fä- 
stad främst vid truncus, och skjuter nära lika 
mycket fram som ilen egentliga skullerknölen (af 
os coracoideum). Detta ben (humerus) är ailtså 
här föga kortare än den nyssnämnda uppmätnin- 
gen utvisar, eller nära hälften af kroppen. — Hos 
