346 
lar j, Höns j de öfrige Vadarne och V attenfoghir ne 
hos hvilka alla tummens fjädrai' antaga pennform. 
Tunniien är bos sån^foqlarne fii till hälften 
eller nära roten, men hos Vattenfo^Jarne (Anas, 
Pygopodes, Larus, Carbu) är den genom huden löst 
hunden vid handen, ända till spetsen, och hos 
Aptenodjtes ?^\n^.^ utåt ej ett spår deraf. Bland 
Vcidarne är den aldeles hunden hos Ciconia, men 
har fri spets hos Tringarice. Hönsen, Roffog- 
larne och Psittaci hafva den fri till nära hälften. 
Hos CrpseJus syntes den helt och hållet hunden. 
^~id namnen Ahila och Ala sjjiiria bör an- 
märkas att jag ej inser någon synnerlig fördel af 
deras heoao^iiande framför det vida naturlio:are: 
phunce pollicis, samt att de blifvit ganska mycket 
missbrukade i både äldre och nyare fogelbeskrif- 
iiingar, t. ex. i AGr.ERs arbeten, bvare.st de of- 
tast utmärka bandens stora täckfjäilrar. 
I spL^sen af tammen finnes en liten klo el- 
ler na^el hos månoa fooelfoi mer, troliotvis alla, 
utom Sån 0^1 ar ne , Pici och Lgghrna. Den är 
Spanska lång, stark och krokig hos Strulhio; lång, 
rät, spetsig hos Ciconia och Sterna; cylindrisk, trub- 
big, föga böjd hos Cypselus; likså men liten hos 
Falco palumbarius; ganska liten, platt, nästan till 
formen som menniskans naglar hos Columba, Hön- 
sen, Anates o. s. v. Hos Strut/iio (camelus och 
casuarius) linnes dessutom en klo i spetsen af vin- 
oens stora fm^er. 
2:o Penn(V IiumeraJes (Ofverarmens pennor, 
fig. 2, 3, 6, 7, t). Så kan man, ehuru ej rätt 
egen ligen, kalla 3 å 6 små, näslan allid dolde 
fjädrar, som utgå från öfre sidan af humerus, 
nära dess spets. De utmärka sig, då de äro ut- 
vecklade, genom n.jgon likhet i formen med Re- 
iniires cubitules, och bafva oftast annan faru än 
